Номер провадження: 22-ц/813/3720/25 
Справа № 508/713/19
Головуючий у першій інстанції Корсаненкова О.О
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
за участю секретаря – Скрипченко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 27 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа служба у справах дітей Березівської районної державної адміністрації Одеської області про звернення стягнення на майно та виселення,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовної заяви.
У липні 2019 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі ? АТ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа ? Служба у справах дітей Березівської районної державної адміністрації Одеської області, про звернення стягнення на майно та виселення.
Позов мотивований тим, що 26 березня 2007 року між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 776, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 100 000,00 грн з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 25 березня 2012 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % річних, на придбання житла.
З метою належного забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, 23 квітня 2007 року між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_5 укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме ? житловий будинок АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 2 800 кв.м, житловою площею 57,0 кв.м, загальною площею 82,5 кв.м, зазначений в схематичному плані літерою «А», а також господарські споруди та будівлі.
06 серпня 2007 року між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_5 укладений кредитний договір № 922 на придбання автомобіля, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 195 000,00 грн з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 05 серпня 2014 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % річних.
26 квітня 2007 року між сторонами укладений кредитний договір № 825, згідно з умовами якого ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 20 000,00 грн, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 25 квітня 2010 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22 % річних на споживчі потреби.
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_5 зобов`язань за кредитним договором від 06 серпня 2007 року № 922 та кредитним договором від 26 квітня 2007 року № 825, банк звернувся до суду. Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 16 червня 2010 року у справі № 2-227/2010 стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором від 06 серпня 2007 року № 922 у розмірі 226 692,00 грн. Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 13 липня 2010 року у справі № 2-78/2010 стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість за договором кредиту від 26 квітня 2007 року № 825 у розмірі 23 213,40 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що банку стало відомо з постанови Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області про закінчення виконавчого провадження за № 36934574 від 04 жовтня 2013 року та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Ісаївської сільської ради Миколаївського району Одеської області від 16 липня 2012 року.
Дізнавшись про смерть позичальника, з метою виявлення спадкоємців, на адресу Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області банк направив запит від 20 січня 2013 року за № 2001-13/1, у якому просив повідомити щодо осіб, які прийняли спадщину, однак відповіді на вказаний запит не отримав.
У зв`язку з відсутністю відомостей щодо спадкоємців позичальника, 14 квітня 2015 року на вказану адресу було направлено заяву кредитора, з проханням повідомити кредитора щодо осіб, які звертались з заявою про прийняття спадщини. 12 травня 2015 року на адресу банку надійшов лист з Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області, за змістом якого спадкова справа не відкривалась. 15 квітня 2019 року АТ «Ощадбанк» повторно звернулось до нотаріальної контори з заявою про надання інформації зі спадкового реєстру про заведену справу та видане свідоцтво про право на спадщину. У відповідь на цей лист повідомлено про відсутність факту звернення спадкоємців до нотаріуса.
17 квітня 2019 року на адресу Андрієво-Іванівської сільської ради Миколаївського району Одеської області банк надіслав запит про надання інформації щодо осіб, які проживали з позичальником на день його смерті. Листом від 13 травня 2019 року № 243 Андрієво-Іванівська сільська рада Миколаївського району Одеської області повідомила, що на момент смерті позичальника разом з ним мешкали: ОСОБА_1 – дружина; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , – дочка; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , – син; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ? син.
Таким чином, вказані особи вважаються такими, що прийняли спадщину, а тому на виконання вимог статті 1281 ЦК України їм було направлено вимогу кредитора від 31 травня 2019 року, в якій АТ «Ощадбанк» вимагало у 30-денний строк задовольнити вимоги кредитора та погасити заборгованість перед банком. Вказані вимоги спадкоємця отримали 08 червня 2019 року, проте в добровільному порядку не погасили заборгованість перед банком.
Станом на 08 липня 2019 року загальна заборгованість позичальника перед AT «Ощадбанк» складала 345 394,39 грн, а саме: за кредитним договором від 06 серпня 2007 року № 922 згідно з рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 16 червня 2010 року (з урахуванням сум, стягнених в рамках виконавчого провадження) – 164 404,12 грн; за кредитним договором від 26 квітня 2007 року № 825 згідно з рішення Миколаївського резонного суду Одеської області від 13 липня 2010 року (з урахуванням сум, стягнутих в рамках виконавчого провадження) – 20 287,53 грн; за кредитним договором від 26 березня 2007 року № 776 – 160 702,74 грн.
З урахуванням викладеного та враховуючи те, що відповідачі є членами сім`ї спадкодавця, постійно проживали разом з ним та на час відкриття спадщини, а тому вважаються такими, що прийняли її, внаслідок чого зобов`язанні задовольнити вимоги кредитора в межах вартості спадкового майна.
АТ «Ощадбанк» просило суд:
1) у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед AT «Ощадбанк» за кредитними договорами: від 26 березня 2007 року № 776, від 06 серпня 2007 року № 922, від 26 квітня 2007 року № 825 на загально суму у розмірі 345 394,39 грн, звернути стягнення на спадкове майно ? предмет іпотеки, а саме: житловий будинок (камінь черепашковий), який розташований на АДРЕСА_1 , який належав за життя ОСОБА_5 на праві приватної власності, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;
2) виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з жилого будинку АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку.

Процесуальний рух справи.
       у суді першої інстанції:
Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 05 травня 2021 року закрито провадження у справі за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині звернення стягнення на спадкове майно ? предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 квітня 2007 року №825 у розмірі 20 287,53 грн та за кредитним договором від 06 серпня 2007 року № 922 у розмірі 164 404,12 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

       у суді апеляційної інстанції:
Постановою Одеського апеляційного суду від 04 липня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» задоволено частково. Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 05 травня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що забезпеченим іпотекою нерухомого майна є лише один кредитний договір, за яким позивач також пред`явив вимоги, ? кредитний договір від 26 березня 2007 року № 776. Відповідно, безпідставними та такими, що не можуть бути задоволені, є позовні вимоги АТ «Ощадбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами від 26 квітня 2007 року № 825 у розмірі 20 287,53 грн та від 06 серпня 2007 року № 922 у розмірі 164 404,12 грн, оскільки вказані зобов`язання не були забезпечені іпотекою спірного нерухомого майна. Суд першої інстанції зробив помилковий висновок про необхідність закриття провадження у справі в частині звернення стягнення на це спадкове майно - предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за вказаними кредитними договорами на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.
Встановлено, що кредитор спадкодавця був обізнаний про смерть позичальника ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20 січня 2013 року та у визначений статтею 1281 ЦК України строк не пред`явив до спадкоємців позичальника, які прийняли спадщину, вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором, що позбавляє його права вимоги за основним і, як наслідок, додатковим зобов`язанням, а також є підставою для припинення таких зобов`язань. Ураховуючи наведене, правові підстави для задоволення позову про звернення стягнення на майно відсутні.
Безпідставними визнано доводи апеляційної скарги АТ «Ощадбанк» про те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1281 ЦК України в редакції від 03 липня 2018 року, згідно з якої відлік строку на пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців розпочинається саме з часу, коли кредитор дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, а не з часу відкриття спадщини. Колегія суддів зазначила, що відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали. Оскільки правовідносини виникли у зв`язку зі смертю позичальника ОСОБА_5 , яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_1 , то застосуванню підлягають положення статті 1281 ЦК України саме у редакції станом на липень 2012 року, а не у редакції від 03 липня 2018 року.

у суді касаційної інстанції:
Постановою Верховного Суду від 11 вересня 2024 року касаційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково. Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 05 травня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 липня 2023 року скасовано. Справу №508/713/19 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції вмотивована тим, що:
1) апеляційний суд не врахував, що зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, тому підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми; вказаний житловий будинок, який є предметом іпотеки, також входить і до складу спадщини, яку прийнято спадкоємцями ОСОБА_5 у порядку, визначеному частиною третьою статті 1268 ЦК України. Тому АТ «Ощадбанк», з урахуванням установлених судами обставин, не позбавлений права вимагати звернути стягнення на це майно відповідно до статті 1282 ЦК України;
2) визначальним за встановлених судами обставин справи є дотримання кредитором визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення вимог до спадкоємців боржника, сплив яких має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань;
3) апеляційний суд не врахував, що рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі є процесуальним, яке свідчить про те, що суд відповідні позовні вимоги по суті не розглянув, тобто в цій частині є ухвалою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі. Тому апеляційний суд, при скасуванні такого рішення, позбавлений можливості вирішити по суті позовні вимоги, які суд першої інстанції не вирішував, а мав направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

       у суді першої інстанції:
Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 27 листопада 2024 року у задоволенні позову АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа служба у справах дітей Березівської районної державної адміністрації Одеської області про звернення стягнення на майно та виселення, відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі АТ «Державний ощадний банк» в особі філії Одеського обласного управління просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:
1) у сукупності документів (запит від 20.01.2013 та копії рішення суду від 16.06.2010 щодо стягнення з позичальника суми коштів у розмірі 226 692 гривень), які направлені державному нотаріусу Ананьївської державно нотаріальної контори є фактично вимогою кредитора;
2) Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щдо відновлення кредитування», який було введено в дію 04.02.2019 року, внесено зміни до ст. 1281 ЦК України та викладено у наступній редакції: «1. Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. 2. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. 3. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. 4. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги».
Відповідно до ч. 2 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введеня в дію цього Закону.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 26 березня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 776, відповідно до якого ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 100 000, 00 (сто тисяч) гривень, на придбання житла, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 25.03.2012 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % річних. (т. 1 а.с. 12-13)
У забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 776 від 26.03.2007 року, 23.04.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Ананьївської районний державної нотаріальної контори Мороз Н.О., за реєстровим номером № 1191, за яким було передано в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок (камінь черепашковий), який розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 2800 кв.м., житловою площею 57, 0 кв.м. та загальною 82, 5 кв.м. - зазначений в схематичному плані літерою «А», а також такі господарські споруди та будівлі: літня кухня - «Б»; веранда - «б»; погріб «В»; гараж - «Г»; два сарая - «Д», «Ж»; вбиральня - «3»; хвіртка № 1; ворота № 2, № 3; огорожа № 4; хвіртка № 5, № 6; огорожа № 7; хвіртка № 8; огорожа № 9; сходини І, ІІ; мощіння ІІІ; криниця IV; огорожа № 10; Разом з тим, ОСОБА_7 накладено заборону на відчуження зазначеного вище будинку (т. 1 а.с. 14-16)
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 173793546 від 15.07.2019 року, 26.04.2007 року за № 4875337 Ананьївською районною державною нотаріалною конторою Одеської області було зареєстровано заборону на нерухоме майно, а саме на будинок, позначений на плані літерами «А», літня кухня - «Б»; веранда - «б»; погріб «В»; гараж - «Г»; два сарая - «Д», «Ж»; вбиральня - «3»; хвіртка № 1, № 5, № 6, № 8; ворота № 2, № 3; огорожа № 4, № 7, № 9, № 10; сходини І, ІІ; мощіння ІІІ; криниця IV; за адресою АДРЕСА_1 , номер НОМЕР_2 (т.1 а.с.17).
Згідно з розрахунком загальної заборгованості ОСОБА_5 за договором № 776 від 26.03.2007 станом на 08.04.2015 року за період з 01.01.2011 року становить 136 522, 86 грн., яка складається з простроченого основного боргу у сумі 98 947, 20 грн. та прострочених процентів за користування кредитом за період з 01.01.2011 року по 12.07.2012 року у сумі 37 575, 66 грн. (т.1 а.с. 27-29).
06 серпня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 922, відповідно до якого ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 195 000,00 (сто дев`яносто п`ять тисяч) гривень з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 05.08.2014 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % річних на придбання автомобіля (т. 1 а.с. 18-20).
Згідно із заочним рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 16 червня 2010 року справа №2-227/2010, з ОСОБА_5 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 922 від 06.08.2007 року у розмірі 226 692, 00 грн. на користь філії Миколаївського відділення № 7285 ВАТ «Державний ощадний банк України» (т. 1 а.с. 24).
Відповідно до кредитного договору № 825 від 26.04.2007 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 , останній отримав кредит у розмірі 20 000, 00 (двадцять тисяч) гривень з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 25.04.2010 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22 % річних на споживчі потреби. (т. 1 а.с. 22-23).
Заочним рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 13 липня 2010 року справа № 2-78/2010 з ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 825 від 26.04.2007 року у розмірі 23 213, 40 грн. на користь ВАТ «Державний ощадний банк України. (т. 1 а.с. 25-26).
Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 16.07.2012, виданим виконавчим комітетом Ісаївськохї сільської ради Миколаївського району Одеської області вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис № 14 (т. 1 а.с. 31).
З копії постанови про закінчення виконавчого провадження №36934574 від 04.10.2013 вбачається, що начальником відділу державної виконавчої служби Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області Бєлою І.О.при примусовому виконанні виконавчого листа №2-227/2010, виданого 20.07.2010 року Миколаївським районним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_5 на користь філії – Миколаївського відділення №7285 ВАТ «Державний ощадний банк України» кредитного боргу в сумі 226 692, 00 грн, встановлено закінчення виконавчого провадження у зв`язку із смертю боржника та постановлено закриття виконавчого провадження з примусового виконання, а також припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (т.1 а.с.30).
20 січня 2013 року, керуючись ст. 5 Закону України «Про нотаріат», ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління звернулося до Ананьївської районної державної нотаріальної контори із запитом № 2001-13/1, в якому просив надати інформацію про надходження заяв по факту входження в спадок на майно належне ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . У запиті зазначено, що довідка потрібна для подальшого проведення претензійних дій відносно позичальника, який має заборгованість перед банком і по якій є відповідне рішення суду. Додатком зазначено рішення суду від 11.06.2010 року (т. 1 а.с. 32).
Згідно із заявою кредитора ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління № 28/01-3/776/7820 від 14.04.2015 року до Ананьївської районної державної нотаріальної контори, банк просить надати відомості, чи звертався хтось із спадкоємців ОСОБА_5 із заявою про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . У заяві зазначено про наявність укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 кредитного договору № 776 на суму 100 000 грн., з терміном остаточного погашення 25.03.2012 року (т.1 а.с.33).
Із відповіді Ананьївської районної державної нотаріальної контори вих.№ 656/02-14 від 07.05.2015 на заяву філії - Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» №28/01-3/776/7820 від 14.04.2015 вбачається, що є необхідність надання документів для відкриття спадкової справи на майно ОСОБА_5 , а саме: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 ; довідка із останнього місця проживання спадкодавця по день його смерті – для встановлення місця відкриття спадщини; квитанція про сплату інформації з державних реєстрів для зарахування до Державного бюджету у сум 102 (сто дві) гривні. (т.1 а.с. 35).
25 грудня 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління надали необхідні документи, зазначені Ананьївською районною державною нотаріальною конторою (т.1 а.с.36).
На підставі заяви АТ «Державний ощадний банк України», Ананьївською районною державною нотаріальною конторою, 09.02.2016 року була заведена спадкова справа за № 57/2016 на майно ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 2 а.с. 33-68).
15 квітня 2019 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління звернулося до Ананьївської районної державної нотаріальної контори із заявою про надання інформації та просило повідомити чи відкривалась спадкова справа відносно померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 , який проживав у будинку АДРЕСА_1 , а також довести до відома спадкоємців про наявність заборгованості ОСОБА_5 перед АТ «Ощадбанк» за кредитним договором № 776 від 26.03.2007 року, № 922 від 06.08.2007 року та № 825 від 26.04.2007 року. (т.1 а.с. 38-39).
З листа Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області до АТ «Ощадбанк» вих.№ 1056/02-14 від 12.06.2019 року вбачається, що спадкоємці ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , до Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області не звертались. В разі звернення спадкоємців з питань оформлення спадщини нотаріусом буде доведено зміст претензії кредитора. (т.1 а.с. 40) .
Відповідно до запиту №113.20-14/33364/2019-15/ВИХ від 17.04.2019, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до Андрієво-Іванівської сільської ради Миколаївського району Одеської області та просив надати інформацію, хто мешкав разом з ОСОБА_5 на момент його смерті, станом на ІНФОРМАЦІЯ_5 у будинку АДРЕСА_1 , а також хто зареєстрований та мешкає на даний час, тобто станом на 17.04.2019 року, у будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 41).
За довідкою Андрієво-Іванівської сільської ради Миколаївського району Одеської області №243 від 13.05.2019, станом на 12.07.2012 року, за адресою АДРЕСА_1 , були зареєстровані та мешкали разом з ОСОБА_5 на момент його смерті дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (т. 1 а.с. 42).
31 травня 2019 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» були направлені на адресу відповідачів вимоги кредитора № 113.20-14/45354/2019-15/ВИХ, № 113.20-14/45355/2019-15/ВИХ, № 113.20-14/45358/2019-15/ВИХ та № 113.20-14/45368/2019-15/ВИХ про погашення у тридцятиденний строк загальної заборгованості перед АТ «Ощадбанк» в розмірі 345 394, 39 гривень (за кредитними договорами №№776, 922, 825) (т. 1 а.с. 43-54).
Відповідно до положень статей 526, 530, 598 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом.
За вимогами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
За частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Згідно зі статтею 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
Разом із тим, положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором положень статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.
Частиною першою-третьою статті 1281 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин 12 липня 2012 року) передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.
Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.
Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов`язань переходять обов`язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.
Аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов`язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.
Отже, зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.
Частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті.
Згідно статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою (іпотекою).
Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.
Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц.
Судом першої інстанції правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , було укладено три кредитні договори: від 26 березня 2007 року № 776, від 06 серпня 2007 року № 922, від 26 квітня 2007 року №825.
Договором іпотеки, укладеним між цими сторонами 23 квітня 2007 року, забезпечене належне виконання кредитного договору від 26 березня 2007 року № 776, предметом іпотеки за яким є житловий будинок АДРЕСА_1 .
Цей будинок також входить до складу спадщини, яку прийнято спадкоємцями ОСОБА_5 , відповідачами по справі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у порядку, визначеному частиною третьою статті 1268 ЦК України.
Звертаючись до суду з позовом АТ «Ощадбанк» просило у рахунок погашення кредиторської заборгованості за трьома кредитними договорами звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, посилалося, крім іншого, як на підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачені статтями 12, 33 Закону України «Про іпотеку», так і одночасно вказувало на право кредитора звернути стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям в натурі, відповідно до вимог статті 1282 ЦК України.
Суд першої інстанції вмотивовано вважав, що не можуть бути задоволені позовні вимоги АТ «Ощадбанк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами № 825 від 26.04.2007 року у розмірі 20 287, 53 грн. та № 922 від 06.08.2007 року у розмірі 164 404, 12 грн., оскільки вказані зобов?язання не були забезпечені іпотекою спірного нерухомого майна.
Разом із тим, наявність судових рішень про стягнення заборгованості за вказаними договорами зі спадкодавця не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за рахунок майна, яке було передано спадкоємцям в натурі, відповідно до вимог статті 1282 ЦК України.
Крім того, оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту за кредитним договором № 776 від 26.03.2007 року у розмірі 160 702,74 грн, забезпеченого іпотекою, включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника та порядок задоволення цих вимог також регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
Отже, визначальним за встановлених судом обставин цієї справи є дотримання кредитором визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення вимог до спадкоємців боржника, сплив яких має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.
З матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2013 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління звернулося до Ананьївської районної державної нотаріальної контори із запитом № 2001-13/1, в якому просило надати інформацію про надходження заяв по факту входження в спадок на майно, належне ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . У запиті зазначено, що довідка потрібна для подальшого проведення претензійних дій відносно позичальника, який має заборгованість перед банком і по якій є відповідне рішення суду. Додатком зазначено рішення суду від 11.06.2010 року (т. 1 а.с. 32).
Посилання представника позивача, що вказаний запит фактично є вимогою кредитора, оскільки у ньому було зазначено про необхідність надання інформації щодо надходження заяв по факту входження в спадок на майно, належне ОСОБА_5 , на підтвердження своїх вимог до спадкоємців надало копію рішення суду від 16.06.2010 року у справі № 2-227/2010, згідно якого з ОСОБА_5 на користь АТ «Ощадбанк» було стягнуто суму боргу у розмірі 226 692 грн., суд першої інстанції правильно вважав необґрунтованими, виходячи з такого.
Запит №2001-13/1 від 20.01.2013 має відповідну назву «запит» та містить істотні для такого документу ознаки: АТ «Ощадбанк» просить надати інформацію, яка необхідна для подальшого проведення претензійних дій.
При цьому, запит не містить претензій до спадкоємців, розмір (обсяг) претензійних вимог та підстав, що підтверджують вимоги до боржника.
Хибними, на думку суду, є твердження представника позивача про те, що направлення кредитором на адресу державної нотаріальної контори копії судового рішення (яке набуло законної сили та фактично не виконане), може окремо вважатись вимогою до спадкоємців у розумінні ч.2 ст.1281 ЦК України, адже саме рішення суду є документом, що містить підтверджену судом грошову вимогу кредитора до позичальника та у запиті-вимозі банком наголошено на проведенні AT «Ощадбанк» подальших претензійних дій щодо такої заборгованості, оскільки:
Позовні вимоги AT «Ощадбанк» обґрунтовує двома рішеннями Миколаївського районного суду Одеської області (заочними) від 16.06.2010 року у справі № 2-227/2010 та від 13.07.2010 року у справі № 2-78/2010.
Доказів того, що державному нотаріусу було направлено копію рішення суду від 16.06.2010 року щодо стягнення з ОСОБА_5 суми коштів у розмірі 226 692,00 грн., як було зазначено представником позивача, суду надано не було.
При цьому, про заперечення відповідачами цього факту було достеменно відомо представнику позивача, оскільки було зазначено представником відповідачів, окрім іншого, у запереченнях на відповідь на відзив.
Крім того, при вирішенні питання щодо можливості закриття підготовчого провадження у даній справі, судом була з`ясована думка представника позивача, який вказував на те, що заяв, клопотань не має, всі докази наявні у матеріалах справи, не заперечував проти закриття підготовчого провадження.
У постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №522/5924/17, на яку послався представник позивача, зазначено: «Хоча стаття 1281 ЦК України не конкретизує способів пред`явлення вимоги кредитором до спадкоємців боржника, проте, по-перше, за формою наведене звернення банку має бути саме певною вимогою майнового характеру, а, по-друге, така вимога має бути висунута до конкретних перелічених суб`єктів - спадкоємців, які прийняли спадщину.
Колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій було неправильно протлумачено зміст заяви ВАТ «КБ «Надра» від 19 лютого 2008 року. Зокрема, суди не звернули уваги на те, що у заяві міститься прохання ВАТ «КБ «Надра» повідомити, чи зверталися спадкоємці ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини, а також прохання повідомити спадкоємців про наявність боргу.
При цьому у тексті вказаної заяви вказано, що станом на 23 лютого 2008 року несплачений борг по отриманому ОСОБА_3 кредиту складає 1 511 053,60 грн. Враховуючи, що до заяви від 19 лютого 2008 року, зокрема, було долучено копію кредитного договору від 26 серпня 2005 року № 05/08/2005/840-К/468 та копію розрахунку суми заборгованості по кредитному договору від 26 серпня 2005 року № 05/08/2005/840-К/468, підстав вважати, що вказана заява містить інформаційний характер та не є вимогою в розумінні статті 1281 ЦК України немає».
Разом із тим, у справі, що розглядається, запит банку №2001-13/1 від 20.01.2013 не містить суми майнової вимоги (заборгованості) боржника, а також не містить прохання повідомити його спадкоємців про наявність боргу, а тому не відповідає критеріям вимоги кредитора, визначеним у вказаній правовій позиції.
Інформація із запиту №2001-13/1 від 20.01.2013, на переконання суду, лише підтверджує факт обізнаності позивача про смерть боржника ОСОБА_5 та відкриття спадщини після померлого.
Зазначене узгоджується із викладенням вимог АТ «Ощадбанк» у позовній заяві та їх обґрунтуванням, оскільки АТ «Ощадбанк», як у позовній заяві, так і у апеляційній скарзі на рішення, посилалось на дотримання строків, визначених у ст.1281 ЦК України у редакції від 03.07.2018 року, шляхом подання заяви кредитора № 28/01-3/776/7820 від 14.04.2015 року.
Проте в подальшому представник позивача змінив свою позицію, зазначивши про те, що запит № 2001-13/1 від 20.01.2013 року фактично є вимогою кредитора, тому АТ «Ощадбанк» дотрималось строків, визначених ст.1281 ЦК України у редакції станом на 12.07.2012 року.
Зміна представником позивача своєї позиції щодо обґрунтування позову, суд вважає маніпулюванням обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанції під час попереднього розгляду цієї справи, з метою отримання бажаного результату.
З матеріалів справи вбачається, що саме на підставі заяви кредитора №28/01-3/776/7820 від 14.04.2015, яка містить конкретизовані вимоги майнового характеру до конкретних суб`єктів – спадкоємців ОСОБА_5 , а також виклад обставин, що підтверджують вимоги до боржника, їх обґрунтування, та доданих супровідним листом № 18-12/б/н від 25.12.2015 року копій паспорту ОСОБА_5 , свідоцтва про смерть спадкодавця, платіжного доручення про сплату коштів за отримання інформаційної довідки зі спадкового реєстру, Ананьївською районною державною нотаріальною конторою, 09.02.2016 року була заведена спадкова справа за № 57/2016 на майно ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що АТ «Ощадбанк» пред`явив свої вимоги до спадкоємців померлого боржника шляхом направлення 14.04.2015 року претензії до нотаріальної контори (заяви кредитора № 28/01-3/776/7820) та шляхом направлення 31.05.2019 року претензій спадкоємцям ОСОБА_5 – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (вимоги кредитора № 113.20-14/45354/2019-15/ВИХ, № 113.20-14/45355/2019-15/ВИХ, № 113.20-14/45358/2019-15/ВИХ та № 113.20-14/45368/2019-15/ВИХ)
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що з січня 2013 року позивач був обізнаний про смерть 12.07.2012 року боржника за трьома кредитними договорами, один з яких був забезпечений іпотекою, проте із вимогою кредитора до спадкоємців позичальника, які фактично прийняли спадщину, звернувся до нотаріальної контори лише у квітні 2015 року, а до самих спадкоємців – у травні 2019 року, враховуючи, що відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України неподання банком претензії кредитора до спадкоємців у строки, встановлені частинами другою і третьою статті 1281 ЦК України (у редакції на 12.07.2012 року), позбавили банк права вимоги як за основним, так і за додатковим зобов`язаннями, та є підставою для припинення таких зобов`язань, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на майно слід відмовити.
Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ «Ощадбанк» про звернення стягнення на майно то, відповідно, не підлягають задоволенню і похідні від них вимоги про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з жилого будинку, який розташований АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що «у сукупності документів (запит від 20.01.2013 та копії рішення суду від 16.06.2010 щодо стягнення з позичальника суми коштів у розмірі 226 692 гривень), які направлені державному нотаріуса Ананьївської державно нотаріальної контори є фактично вимогою кредитора», то колегія суддів зазначає таке.
20 січня 2013 року до державного нотаріуса Ананьївської державної нотаріальної контори Мороз Н.О. був направлений запит з таким змістом: 
«Керуючись ст. 5 Закону України «Про нотаріат» ТВБВ №10015/0382 філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» просить надати інформацію про надходження заяв про факту входження в спадок на майно належне ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , який мешкав по день смерті за адресою: АДРЕСА_1 .
При наявності даних заяв просимо надати інформацію, просимо вказати ким і коли вони надані.
Довідка необхідна для подальшого проведення претензійних дій відносно позичальника, який має заборгованість перед банком і по якій є відповідне рішення суду».
Апеляційний суд, проаналізувавши вказаний документ, зауважує, що за своєю правовою природою він є запитом на отримання інформації, так як:
1) ПАТ «Державний ощадний банк України» просило надати інформацію щодо кола спадкоємців та подання ними заяв на отримання спадщини;
2) вказана інформація необхідна для подальшого проведення претензійних дій відносно позичальника;
3) стаття 5 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, яка діяла на момент подання запиту) встановлювала коло обов`язків нотаріуса. 
Жодних претензій як кредитора банк не заявляв, а саме по собі подання рішення суду про стягнення заборгованості не свідчить про те, що було подано заяву кредитора у порядку статті 1281 ЦК України.
Апеляційним судом також протокольною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання АТ «Ощадбанк» про витребування доказів, які надійшли до суду апеляційної інстанції 25 червня 2025 року (у день судового засідання), з мотивів її необґрунтованості та пропуску строків на подання такого клопотання. 
Колегія суддів зауважує, що АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління» є позивачем у справі, справа перебуває у провадженні судів з липня 2019 року, тобто позивач, враховуючи принцип змагальності та з метою належного виконання своїх процесуальних прав і обов`язків, мав змогу вчасно заявити дане клопотання під час розгляду справи у суді першої інстанції.
Крім того посилання в заяві про витребування доказів, що «направлення кредитором на адресу державної нотаріальної контори копії судового рішення (яке набуло законної сили та фактично не виконане), може окремо вважатись вимогою до спадкоємців розумінні ч. 2 ст. 1281 ЦК України, адже саме рішення суду є документом, що містить підтверджену судом грошову вимогу кредитора до позичальника та у запиті-вимозі наголошено банком на проведенні АТ «Ощадбанк» подальших претензійних дій щодо такої заборгованості», є неспроможними, оскільки фактично зводяться до особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.
Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність застосування Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», який було введено в дію 04.02.2019 року, внесено зміни до ст. 1281 ЦК України, до спірних правовідносин, то колегія суддів їх відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України).
Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.
Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 7).
Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.
У даному випадку Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», який було введено в дію 04.02.2019 року, внесено зміни до ст. 1281 ЦК України, не звільняє від відповідальності боржника та не пом`якшує її, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягала редакція статті 1281 ЦК України, яка діяла на момент смерті ОСОБА_5 .
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління» залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 27 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 07 липня 2025 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               С.М. Сегеда