Номер провадження: 22-ц/813/3531/25 
Справа № 947/34198/24
Головуючий у першій інстанції Цирфа К. А.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2025 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)
на рішення Київського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2024 року
за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту подружніх відносин

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року до Київського районного суду м. Одеси із заявою звернулася ОСОБА_1 , заінтересована особа - Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту подружніх відносин, а саме що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був чоловіком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування своїх вимог заявник зазначила, що встановлення цього факту їй необхідне для належного оформлення спадщини, яка залишилася після смерті чоловіка. Наразі нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки прізвища подружжя у правовстановлюючих документах мають різне написання, у зв`язку з неоднаковим перекладом на українську мову. Іншого порядку встановлення цього факту не передбачено.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту подружніх відносин - задоволено.
Установлено юридичний факт, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Каменка Ярославської області, росія, та який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис про смерть № 11542 від 28.11.2022, вчинений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), був чоловіком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася в м. Борзя Читинської області, росія, шлюб між якими був зареєстрований 22.01.1988 Відділом РАЦС Київського РВК м. Одеси, актовий запис № 93.
Указане рішення суду є підставою для внесенні відповідних змін до актових записів щодо актів цивільного стану.

Рішення суду вмотивовано тим, що заналізу наданих документів логічно прослідковується, що ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_2 , зазначення прізвищ подружжя в паспортах останніх по різному пояснюється неоднаковим перекладом їх прізвища на українську мову. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Браткевич О.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати Рішення Київського районного суду міста Одеси від 04.12.2024 року по справі № 947/34198/23.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі зазначено, що є неможливим задовольнити прохання про внесення змін до актового запису про шлюб, оскільки для вирішення питання щодо внесення змін до актового запису про шлюб заявниці, відповідно до п.2.7 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, - «На підтвердження достовірності представлених заявником документів про державну реєстрацію актів цивільного стану, відділом державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичним представництвом чи консульською установою України додаються до матеріалів справи повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, копії відповідних актових записів цивільного стану, на підставі яких вирішується питання щодо необхідності внесення змін або відмови в цьому», та у зв`язку з повномасштабною триваючою збройною агресією Російської Федерації, якою порушено фундаментальні норми та принципи міжнародного права, та у зв`язку із введенням воєнного стану в України з 24.02.2022 року, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р., «Про введення воєнного стану» дипломатичні відносини з російської федерацією припиненні, тому витребувати копію актового запису про народження чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з компетентних органів російської федерації немає можливості, тому підтвердити правильність написання прізвища у повному обсязі немає можливості, та оскільки існують певні розбіжності у написанні прізвищ, а саме: у актовому записі про шлюб, в графі «відомості про нареченого» прізвище до та після реєстрації шлюбу зазначено « ОСОБА_3 », в графі «відомості про наречену» прізвище після реєстрації шлюбу зазначено « ОСОБА_3 », у актовому записі про смерть чоловіка, в графі «відомості про померлу особу» прізвище зазначено « ОСОБА_3 ».

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Ознайомившись з апеляційною скаргою, представник ОСОБА_1 адвокат Пономаренко Ю.П. подав на неї відзив, в якому просить залишити апеляційну скаргу Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2024 року - без змін.
У відзиві наголошується, що фактично зміст апеляційної скарги підтверджує встановлений факт подружніх відносин, і є не зрозумілим, що оскаржує заінтересована особа.
Акцентується увага на тому, що встановлення факту подружніх відносин, а саме юридичного факту, що ОСОБА_2 (згідно свідоцтва про смерть) та ОСОБА_5 (згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян та свідоцтва про шлюб) одна і та ж особа і відповідно був чоловіком ОСОБА_1 необхідно для оформлення права на прийняття спадщини, після смерті чоловіка. Наголошується, що помилка у прізвищі чоловіка виникла при перекладі на українську мову його прізвища, при видачі паспорта у 1997 році і яку виправити вже не можливо у інший спосіб. 

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Представник заявниці ОСОБА_1 адвокат Пономаренко Ю.П. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), просив оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Від Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, всі доводи апеляційної скарги підтримують.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0691006600860.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Київським РВ УМВС України в Одеській області 29.07.1997, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с. Каменка Ярославської області, росія.
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 28.11.2022 зареєстрована смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 11542.
Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданого Відділом РАЦС Київського РВК м. Одеси, 22.01.1988 за актовим записом № 93 зареєстровано укладення шлюбу між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Каменка Ярославської області, росія, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася в м. Борзя Читинської області, росія. Після укладення шлюбу прізвища подружжя визначено як « ОСОБА_5 / ОСОБА_5 ».
Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Київським РВ УМВС України в Одеській області 09.12.1996, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилася в м. Борзя Читинської області, росія.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням ЖКГ виконкому Одеської міської ради 22.12.1999, квартира АДРЕСА_1 дивізії належить на праві спільної приватної власності, зокрема ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Аналогічно прізвища подружжя ОСОБА_5 зазначено у розпорядженні органу приватизації № 11919 від 22.12.1999 року на вказану квартиру та технічному паспорті від 28.11.1999.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).
Здійснюючи перевірку законності і обґрунтованості оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного права чи інтересу не може бути виправданою.
Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, зокрема: взаємовідносини із заявником залежать від мети спору, що підлягає встановленню, і можуть вплинути на їх права та обов`язки; організації та установи, у яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту.
Заінтересовані особи беруть участь у справах цієї категорії з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави.
Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом).
Правильність встановлення заінтересованої особи залежить від визначення мети, для якої особі необхідно встановити той чи інший юридичний факт.
У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Предметом доказування у даній справі є встановлення юридичного факту подружніх відносин з метою належного оформлення спадщини, що має юридичне значення.
Матеріали справи свідчать про те, що заінтересованою особою до участі у справі є Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Основні задачі відділу державної реєстрації актів цивільного стану включають: реєстрацію народження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені та смерті; видачу відповідних свідоцтв та інших документів; ведення обліку та архівування документів; надання консультацій громадянам з питань реєстрації актів цивільного стану, а також забезпечення правомірності та точності обробки персональних даних. 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів, частина 2 статті 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).
Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який необхідно розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі №757/1782/18) вказано, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача і відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов, доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з аналізу указаних документів логічно прослідковується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася в м. Борзя Читинської області, росія, була дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Каменка Ярославської області, росія.
Суд виходить з того, що різне написання прізвища, через помилку, особливості транслітерації чи фонетичну схожість - не заперечує факту існування шлюбу.
Таким чином у ході судового розгляду заявником було надано до суду достатньо належних, допустимих доказів на підтвердження заявлених нею вимог і суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення заяви про встановлення факту подружніх відносин.

Посилання в апеляційній скарзі на неможливість підтвердження правильності написання прізвища, а тим самим неможливість внесення змін до актового запису про шлюб, оскільки у зв`язку з повномасштабною триваючою збройною агресією російської федерації дипломатичні відносини з нею припинені, не можуть являтися підставою для відмови у задоволенні заяви на підставі наступного.
Європейський суд з прав людини (справа "Танцюра проти України") визнає, що держава не звільняється від зобов`язань через зовнішні обставини, але має використати всі доступні альтернативи. 
Таким чином, навіть у складних умовах, держава має шукати можливості для забезпечення прав і свобод людини, передбачених Європейською конвенцією.
Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до неможливості виконання рішення, а не підстав з яких було встановлено факт який має юридичне значення.

Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.
За вимогами ст. 375 ЦПК України,суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин,апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький