УХВАЛА
06 червня 2025 року
м. Київ
справа № 522/6781/19
провадження № 51-5451ск24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2023 року, ухвали Одеського апеляційного суду від 20 березня 2025 року та від 23 вересня 2024 року,
встановив:
До Верховного Суду надійшла указана вище касаційна скарга, перевіривши яку колегія суддів дійшла таких висновків.
Насамперед необхідно зазначити, що Верховний Суд ухвалою від 27 січня 2025 року повернув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року, оскільки скаржник подав її після закінчення строку касаційного оскарження і не порушив питання про поновлення цього строку.
Згідно з матеріалами провадження за скаргою Одеський апеляційний суд ухвалою від 23 вересня 2024 року повернув ОСОБА_4 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Відповідно до ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України                  (далі - КПК)касаційну скаргу на судові рішення може бути подано протягом трьох місяців із дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Приписами ч. 1 ст. 116 КПК передбачено, зокрема, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо особа, яка тримається під вартою, скаргу або інший документ подала службовій особі відповідної установи до закінчення строку.
Верховний Суд в ухвалі від 27 січня 2025 року зауважив, що копію ухвали Одеського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року ОСОБА_4 вручено 25 вересня 2024 року, тому останнім днем подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції для засудженого було 26 грудня 2024 року (четвер - робочий день). Указаних обставини скаржник не спростовує в касаційній скарзі.
Водночас засуджений звернувся з повторною касаційною скаргою на це ж судове рішення у травні 2025 року, тобто поза межами строку на касаційне оскарження, з огляду на дати (06 травня 2025 року) вихідної кореспонденції на супровідному листі Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» та підписання скарги 05 травня 2025 року. 
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. 
Проте клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Одеського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року ОСОБА_4 до касаційної скарги не долучив та безпосередньо в скарзі про це не заявив.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку касаційного оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.
Ураховуючи викладене та керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд вважає                             за необхідне повернути касаційну скаргу засудженого на ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року, оскільки ОСОБА_4 подав її після закінчення строку касаційного оскарження і не порушив питання про поновлення цього строку.
Також Суд зауважує, що касаційна скарга ОСОБА_4 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 березня 2025 року не відповідає вимогам ст. 427 КПК.
Верховний Суд зазначає, що обґрунтування касаційної скарги мають співвідноситися з приписами ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК);                                             2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність                (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу скаржника на положення ч. 1                       ст. 433 КПК, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Суд зауважує, що ОСОБА_4  у скарзі лише узагальнено стверджує про відсутність у нього перекладача, проте не розкриває суть такого порушення та не зазначає на якій стадії кримінального провадження було допущено це порушення і яким чином вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень.
Також скаржник хоча й вказує про нерозгляд судом деяких висновків експертів, що доводять його невинуватість, але не зазначає конкретно, які саме висновки експертів не були розглянуті та який суд допустив таке порушення.
Наведені вище обставини перешкоджають Верховному Суду встановити дійсну позицію ОСОБА_4 щодо меж і, відповідно, результатів касаційного розгляду та перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження, оскільки суд касаційної інстанції згідно з ч. 2 ст. 433 КПК переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.
Крім того, ч. 5 ст. 427 КПК встановлено, що до касаційної скарги додається копія судового рішення, що оскаржується. Однак ОСОБА_4 , усупереч наведеній нормі, не долучив копій оскаржуваних вироку Приморського районного суду                            м. Одеси від 09 червня 2023 року та ухвали Одеського апеляційного суду                                          від 20 березня 2025 року. Зазначене становить не лише формальне порушення приписів ст. 427 КПК, але й по суті не дає можливості Верховному Суду перевірити дотримання суб`єктом подання касаційної скарги вимог статей 424, 425, 426 КПК, а саме: чи належать рішення судів до тих, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку; чи має право ОСОБА_4 подати касаційну скаргу на вказані вище рішення судів. 
Оскільки касаційна скарга ОСОБА_4 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду                від 20 березня 2025 року не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги та подання додаткових документів.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 березня 2025 року і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Повернути касаційну скаргу засудженого  ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                   ОСОБА_3