Справа № 305/651/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       12 червня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючого: судді Джуги С.Д.,
суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.,
за участі секретаря судового засідання: Мочан М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Литвинов Вячеслав Вячеславович, на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2024 року у складі судді Ємчука В.Е., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди,-
в с т а н о в и в :

       У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди.
        Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 , працює начальником відділу соціального захисту населення Рахівської міської ради, депутат Рахівської міської ради, голова фракції „СЛУГА НАРОДУ Рахівської міської ради VIII скликання. 23.02.2024 року на черговій 47-ї сесії Рахівської міської ради ОСОБА_2 , який є депутатом Рахівської міської ради, мав слово на цій сесії, надане йому виконуючим повноваження міського голови, секретарем ради та виконкому Молнаром Є.Є., з трибуни, під час прямого ефіру сесійного засідання, відеотрансляція велася з профілю Facebook: Рахівська міська рада//RakhivTownCouncil від 23 лютого 2024 року, публічно повідомив про те, що ОСОБА_1 о 23:00 годині перебувала у стані алкогольного сп?яніння. Крім того, відповідач зазначив, що він здійснював відеозапис, має відеоматеріали цього факту, які планує оприлюднювати у будь-який зручний для нього спосіб, засобах масової інформації, а також погрожував шантажем, що має намір викласти дане відео на сторінці свого власного профілю Facebook. 
       Отже, щодо неї була публічно поширена інформація ОСОБА_2 про те, що Позивачка, о 23:00 годині, начебто перебувала у стані алкогольного сп?яніння, а саме зі слів Відповідача була «п?яна» та він погрожував оприлюднити відео вказаного факту. Звертає увагу суду, що згадане сесійне засідання транслювалося в прямому ефірі, а згодом відео матеріали сесійного засідання розміщено на профіль Facebook: Рахівська міська рада//RakhivTownCouncil від 23 лютого 2024 року. Це засідання переглянуло понад 3 тисячі користувачів Інтернет. Обставини цієї події підтверджують свідки - депутати Рахівської міської ради, клопотання про виклик яких заявлено в даному позові. Зазначена інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. 
       Зважаючи на вищезазначене, інформація, поширювана щодо неї відповідачем, по-перше, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення нею загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, та є такою, що порушує її немайнові права, тобто посягає на її честь та гідність чи ділову репутацію, а по-друге, не є оціночним судженням, а обов?язок доказування її достовірності покладається на відповідача. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до неї, що своєю чергою впливає на її честь та гідність, як громадянина України та депутата Рахівської міської ради. Також поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку її особи в очах оточуючих, порушивши честь Позивачки, оскільки працюючи на посаді начальника відділу соціального захисту Рахівської міської ради, маючи статус депутата Рахівської міської ради, що вповноважує її мати соціально важливу ділову репутацію, передбачає представляти інтереси територіальної громади, виборців свого виборчого округу, здійснюючи депутатські повноваження, дотримуватися правил депутатської етики, тощо. 
       Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо неї, відповідачем завдано шкоду її немайновим інтересам, порушивши її гідність, честь та ділову репутацію. Вважає, що 30 000 грн є мінімальною сумою для відшкодування її душевних страждань, відтак, розумною та справедливою. 
       З огляду на викладене та з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 30.04.2024 та від 23.05.2024 просила:
       - визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, розповсюджену 23.02.2024 року на черговій 47 сесії Рахівської міської ради, за адресою: АДРЕСА_2 : ОСОБА_2 - депутатом Рахівської міської ради, якому було надано виконуючим повноваження міського голови, секретарем ради та виконкому ОСОБА_3 слово на цій сесії з трибуни, який під час прямого ефіру сесійного засідання публічно повідомив, що ОСОБА_1 , о 23:00 годині ночі, перебувала у стані алкогольного сп?яніння. Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом озвучення ОСОБА_2 на черговій сесії Рахівської міської ради за адресою: АДРЕСА_2 , яка відбудеться першою, після набрання судовим рішенням в даній справі, такого тексту спростування: «23.02.2024 року на сесії 47-ї сесії Рахівської міської ради за адресою: вул. Миру, 34 в м. Рахів мною, депутатом Рахівської міської ради ОСОБА_2 , озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_1 , а саме інформації про перебування її у стані алкогольного сп?яніння, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння о 24 годині ночі". 
       - стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 30000 гривень та судовий збір.
Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2024 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Литвинов В.В., просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтуванні позову, не надав належної правової оцінки та безпідставно відмовив у заявленому позові.
У відзиві на апеляційну скаргу представник  ОСОБА_2  – адвокат Неште А.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Представник апелянта ОСОБА_1 – адвокат Литвинов Вячеслав Вячеславович у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник Неште Алла Іванівна в судовому засіданні у режимі відеоконференції просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач посилається на те, що 23 лютого 2024 року на черговій 47-ї сесії Рахівської міської ради відбулося поширення відносної неї відповідачем ОСОБА_2 інформації, що начебто позивач о 23:00 годині перебувала у стані алкогольного сп?яніння, а саме зі слів відповідача була «п?яна» та він погрожував оприлюднити відео вказаного факту, що є недостовірною інформацією та посягає на її честь та гідність чи ділову репутацію.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, з доданого позивачем відеозапису 47-ї сесії Рахівської міської ради від 23.02.2024 вбачається виступ ОСОБА_1 , під час якого вона вимагала, щоб ОСОБА_2 який є особою, яка двічі притягувалася до відповідальності за корупційні правопорушення, склав свої повноваження як депутат від фракції «Слуга народу». ОСОБА_4 , отримавши дозвіл депутатів на відповідь щодо звинувачень, намагався пояснити, що дійсно, через відсутність у нього доказу невинуватості, який він отримав лише через три місяці після притягнення його до відповідальності, він не мав змоги спростувати факт невинуватості, тому він як законослухняний громадянин сплатив штраф, що був йому призначений судом, а потім він намагався пояснити обставини притягнення його вже вдруге до відповідальності за конфлікт інтересів щодо отримання ним як директором МП «ТИСА» премії, але в цей час ОСОБА_5 перекрикуючи його та називаючи корупціонером, спровокувала конфліктну ситуацію, під час якої в.п. міського голови повідомив, що ОСОБА_2 як працівник міської ради пройшов перевірку, яка в обов`язковому порядку проводиться на виконання вимог Закону України «Про очищення влади», і відповідно до повідомлення з Єдиного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення ЗУ «Про очищення влади», відомості щодо ОСОБА_2 відсутні. Проте, це не зупинило ОСОБА_5 відмовитися від своїх вимог щодо складання ОСОБА_2 повноважень, вона й надалі продовжувала свої звинувачення, а ОСОБА_2 своєю чергою заявив, що працівниками поліції було оформлено матеріали за його викликом щодо перебування п`яними позивача з ОСОБА_6 за кермом, а також того, що він зафіксував їх п`яними за кермом у 12 годин ночі.
Опитані в судовому засіданні судом першої інстанції свідки підтвердили наявність конфліктної ситуації між сторонами на черговій 47-ї сесії Рахівської міської ради та зазначили, що після звинувачень позивачем ОСОБА_2 у здійсненні корупційних діянь та пропозиції останньому вийти зі складу фракції «Слуга народу», відповідач заявив, що ОСОБА_1 з ОСОБА_7 возяться опівночі п`яні.
Відмовляючи в заявленому позові, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості і недоведеності.
З такими висновками суду першої інстанції, погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.
Згідно ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими.
Статтями 3, 28 Конституції України визначено честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та встановлено, що кожен має право на повагу його гідності.
Згідно з ч. 1 ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Відповідно до ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Пунктами 4, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності.
Верховним Судом у постанові від 07 вересня 2022 року по справі №317/1154/19 визначено, що у справах про захист гідності, честі та ділової репутації суд повинен розмежовувати відомості, які принижують честь та гідність особи, від думок, поглядів, критичних висловлювань, ідей, оцінок, висловлених у порядку реалізації конституційного права на свободу думки і слова.
У ч. 1 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Тлумачення ст. 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування (далі - ЄСПЛ).
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» - оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. 
Згідно ст. 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод,оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.
Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини ЄСПЛ (справи Lingens v. Austria, De Haes and Gijsels v. Belgium, Goodwin v. The United Kingdom), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації свободи кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
Повинно бути зроблено чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. Тоді як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.
Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).
У разі, якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен враховувати положення Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться в Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).
У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).
У ст.ст. 3, 4, 6 Декларації визначено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.
У зв`язку із цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкривають свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства, повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач є публічною особою, адже є депутатом Рахівської міської ради, головою фракції «Слуга народу» та начальником відділу соціального захисту населення Рахівської міської ради, відтак межа допустимої критики стосовно неї як публічної особи є значно ширшою, ніж щодо окремої пересічної особи, а тому вона повинна бути готова, що її діяльність та вчинки можуть бути висвітлені в не найкращих її формах.
Апеляційний суд зазначає, що оспорювана поширена інформація не містить однозначного твердження про факти вчинення позивачем конкретних дій чи правопорушень і, за своїм змістом та з огляду на характер використання мовностилістичних засобів, тільки наводить суб`єктивну оцінку (припущення) іншої особи - відповідача щодо певних подій.
Так, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідачем під час сесії Рахівської міської ради було висловлено власну суб`єктивну оцінку щодо подій перебування позивача ОСОБА_8 та депутата ОСОБА_7 за кермом автомобіля вночі, яка не була висловлена з явним злим умислом сформувати негативну думку щодо публічної особи ОСОБА_1 у громадськості.
Таким чином, у відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не подано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували поширення відповідачем конкретної негативної інформації щодо позивача, що поширена інформація принижує гідність, честь та ділову репутацію позивача, і порушує її особисті немайнові права або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Тобто, в даному випадку відсутній юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканність ділової репутації.
Суд з достатньою повнотою з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив докази, яким дав правильну оцінку та обґрунтовано відмовив у заявленому позові. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.
З врахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Оскільки апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 374,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Литвинов Вячеслав Вячеславович, залишити без задоволення.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 23 червня 2025 року.
       
Головуючий: 

Судді: