П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/13733/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Нагірняк Микола Федорович 
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
09 червня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Сушка О.О.  Мацького Є.М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить про:
- визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови перерахувати пенсію, зарахувавши до страхового стажу у трьохкратному розмірі періоди військової служби в особливий період та період роботи з 16.09.1991 по 02.08.1993;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перерахувати та виплатити пенсію йому з 05.12.2023, зарахувавши до страхового стажу у трьохкратному розміри періоди військової служби в особливий період з 22.09.2016 по 16.11.2016, з 21.11.2016 по 08.03.2017, з 18.03.2017 по 14.06.2017, з 06.07.2017 по 30.02.2017, з 09.09.2017 по 30.10.2017, з 30.04.2018 по 24.12.2018, з 04.06.2019 по 02.12.2019, з 27.07.2020 по 16.02.2021 та період роботи з 16.09.1991 по 02.08.1993.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 позов задоволено частково, ухвалено: 
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 05.12.2023 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області розглянути звернення ОСОБА_1 від 05.12.2023 року про перерахунок пенсії у відповідності до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та із врахуванням висновків суду.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що  періоди роботи Позивача в Білокоровицькому філіалі Коростенської квартирно-експлуатаційної частини району в смт. Білокоровичі з 16.09.1991 року по 02.08.1993 року не відноситься до військової служби і зараховано до страхового стажу в одинарному розмірі. Періоди військової служби Позивача з 22.09.2016 по 16.11.2016, з 21.11.2016 по 08.03.2017, з 18.03.2017 по 14.06.2017, з 06.07.2017 по 30.02.2017, з 09.09.2017 по 30.10.2017, з 30.04.2018 по 24.12.2018, з 04.06.2019 по 02.12.2019, з 27.07.2020 по 16.02.2021 та період роботи з 16.09.1991 по 02.08.1993 не відносяться до військової служби в зоні бойових дій, так як не підтверджені довідкою за формою, визначеною в додатку 2 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (Порядок № 637).
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що відповідачем безпідставно не враховано до страхового стажу у трьохкратному розміри періоди військової служби в особливий період з 22.09.2016 по 16.11.2016, з 21.11.2016 по 08.03.2017, з 18.03.2017 по 14.06.2017, з 06.07.2017 по 30.02.2017, з 09.09.2017 по 30.10.2017, з 30.04.2018 по 24.12.2018, з 04.06.2019 по 02.12.2019, з 27.07.2020 по 16.02.2021 та період роботи з 16.09.1991 по 02.08.1993. Такий період проходження військової служби в особливий період підлягає зарахуванню до страхового стажу на пільгових умовах.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.03.2025, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 05.12.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування до його страхового стажу періоди військової служби в особливий період з з 22.09.2016 по 16.11.2016, з 21.11.2016 по 08.03.2017, з 18.03.2017 по 14.06.2017, з 06.07.2017 по 30.02.2017, з 09.09.2017 по 30.10.2017, з 30.04.2018 по 24.12.2018, з 04.06.2019 по 02.12.2019, з 27.07.2020 по 16.02.2021 та період роботи з 16.09.1991 по 02.08.1993 та період роботи з 16.09.1991 по 02.08.1993.
Листом від 01.01.2024 позивача було повідомлено про відсутність підстав для його задоволення. Зазначено, що період роботи з 16.09.1991 по 02.08.1993 не зараховано до страхового стажу позивача виключно по причині неможливості прочитання печаток, яким підтверджено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи та наявності виправлень в такій даті про звільнення. Такий період роботи з 16.09.1991 по 02.08.1993 зараховано до загального страхового стажу Позивача в одинарному розмірі.
Позивач не погодився із діями відповідача та звернувся до суду.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивача від 05.12.2023 року про перерахунок пенсії не є розглянутим у відповідності до вимог чинного законодавства та свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
За приписами статті 26 і статті 27 Закону №1058-IV право на призначення пенсії за віком та її розмір знаходяться в залежності від розміру страхового стажу особи.
Відповідно до ст. 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.
Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 (301-93-п) "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства. Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Згідно з п. 2.4. вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, а також внесення до неї записів, є підприємство роботодавець.
Відповідно до висновку Верховного Суду, сформованого у постанові від 06 березня 2018 року по справі № 754/14989/15-а (адміністративне провадження № К/9901/11030/18), положеннями Закону № 1058-IV підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Отже, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Відповідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.93 № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, від 24.05.2018 у справі № 490/123 92/16-а.
Встановлено, що у трудову книжку внесені відповідні записи про роботу позивача в Білокоровицькому філіалі Коростенської квартирно-експлуатаційної частини району в смт.Білокоровичі з 16.09.1991 по 02.08.1993.
У свою чергу, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.
Таким чином, вказаний період роботи має бути зарахований до страхового стажу позивача.
Відповідно до розрахунку, проведеному відповідачем при призначенні пенсії позивачу за віком, вказані періоди військової служби (з 22.09.2016 по 16.11.2016, з 21.11.2016 по 08.03.2017, з 18.03.2017 по 14.06.2017, з 06.07.2017 по 30.02.2017, з 09.09.2017 по 30.10.2017, з 30.04.2018 по 24.12.2018, з 04.06.2019 по 02.12.2019, з 27.07.2020 по 16.02.2021 та період роботи з 16.09.1991 по 02.08.1993) зараховано до страхового стажу в одинарному розмірі.
Водночас, позивач наполягає на наявності підстав для зарахування вказаний періодів військової служби позивача в зоні бойових дій до страхового стажу в трьохкратному розмірі.
Приписами статті 57 Закону №1788-XII прямо передбачено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.
Відповідач не врахував, що в розумінні вимог пункту 3 постанови КМ України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" один місяць служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану, зараховується за три місяці часу проходження служби.
Відповідно до п.1 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно абзацу шостого пункту 6 Порядку №637 військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до стажу роботи на підставі довідок територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, які видаються в порядку, що визначається Міноборони (додаток № 2).
Встановлено, що позивачем до позову долучено лише копію довідки на підтвердження його військової служби у складі діючої армії в період бойових дій лише за період з 27.07.2020 по 16.02.2021.
Крім того, приписами пункту 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 прямо передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії (абзац 1 пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1).
Всупереч вимогам вказаного Порядку № 22-1 звернення Позивача від 05.12.2023 про перерахунок пенсії було розглянуто відповідачем лише у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян".
Отже, звернення Позивача від 05.12.2023 про перерахунок пенсії не є розглянутим у відповідності до вимог чинного законодавства та свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.
Для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області розглянути звернення позивача від 05.12.2023 із врахуванням висновків суду.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сушко О.О.    Мацький Є.М.