УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №283/2749/24 Головуючий у 1-й інст. Хомич В. М. 
Категорія 41 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Коломієць О.С., Павицької Т.М.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу 283/2749/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Хомич В.М. у місті Малині,
в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (далі ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», позивач, товариство) звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № 41037 від 29 липня 2021 року в сумі 13 915,00 грн, яка складається із: 2 300,00 грн – прострочена заборгованість за тілом кредиту, 11 615 грн – заборгованість за відсотками.
17 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Авіра Груп» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17 лютого 2022 року до договору факторингу №02-17/02/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 
29 липня 2021 року між первісним кредитором ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП», правонаступником якого є ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 41037 (далі - Кредитний договір або Договір) про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. 
Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 2300,00 гривень, дата надання кредиту: 29 липня 2021 року, строк кредиту: 30 днів, валюта кредиту: UAH, процентна ставка 2,5 % в день або 912, 5 % річних.
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 25 червня 2024 року загальний розмір заборгованості становить 13 915,00 грн., яка складається із: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2300,00 грн, прострочена заборгованість за процентами - 11 615,00 грн.
Згідно п. 2.4. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. На виконання вимог п. 2.4. кредитного договору Відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти НОМЕР_1 для перерахування кредитних коштів (ч. 7 кредитного договору). 
На підтвердження виконання Товариством п. 2.4 Кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 20 травня 2024 року, відповідно до якого 29 липня 2021 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2 300,00 грн. за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , що є доказом видачі кредитних коштів.
Орієнтовний розрахунок судових витрат ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» у зв`язку з невиконанням своїх фінансових зобов`язань ОСОБА_1 в рамках кредитного договору становить 12 922,40 грн, в тому числі -10 500,00 грн витрат на професійну правову допомогу та 2 422,40 грн сплаченого судового збору.
Враховуючи вище викладене, представник позивача просив суд стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 41037 від 29 липня 2021 в сумі 13 915,00 грн та 10 500 грн витрат на професійну правову допомогу.
Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» задоволено повністю, а також вирішено питання щодо судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де просить його скасувати та ухвалити нове, яким частково відмовити у задоволенні позовних вимог. Також він просив розглядати скаргу без його участі на підставі доводів апеляційної скарги та долучених до неї документів.
Апеляційна скарга мотивована тим, що він не погоджується із оскаржуваним рішенням, яке ухвалене місцевим судом із порушенням норм матеріального права та процесуального права.
Зазначає, що відповідно до позовної заяви позивач просить стягнути з нього на їх користь прострочену заборгованість за кредитом 2 300,00 грн та прострочену заборгованість за процентами на суму 11 615,00 грн, що в загальному складає – 13 915,00 грн.
Вважає, що такі вимоги є неприйнятними та такими, що не відповідають чинному законодавству та судовій практиці з розгляду аналогічних справ.
Відповідно до умов договору №41037 від 29 липня 2021 року та Графіка розрахунків (Додаток №2 до договору про надання фінансового кредиту) ТОВ «ФК «Авіра груп» надало йому кредит в розмірі 2 300,00 грн на строк 30 днів. Строк дії кредитного договору: 30 днів як то вказано у пункті 1.2 договору №41037 від 29 липня 2021 року. Тобто, відповідач не лише надав позивачу кредит на строк 30 днів, а і сам договір також обмежений строком у 30 днів, а тому даний договір є споживчим кредитом.
Зазначає, що на день укладення кредитного договору, а саме станом на 27 вересня 2021 року розмір мінімальної заробітної плати в Україні складав 6000,00 грн.
Разом з тим, звертає увагу суду на те, що відповідно до умов кредитного договору №41037 від 29 липня 2021 року, а саме що строк дії кредитного договору укладений терміном до 1 місяця, тіло кредиту є меншим ніж мінімальна заробітна плата станом на день укладення кредиту, то даний кредит, відповідно до норм Закону України «Про споживче кредитування» являється споживчим кредитом.
Законом України «Про споживче кредитування» нормативно зазначено, що максимальна сума пені, штрафів за прострочення споживачем кредитних зобов`язань по споживчому кредиту, не може перевищувати подвійної суми, по договору кредитування та не може бути збільшена.
Враховуючи положення Закону України «Про споживче кредитування», вважає, що позивач не в праві вимагати від нього сплати відсотків, штрафних санкцій (штрафів і пені), нарахованих за недотримання умов кредитного договору, сума не може бути більшою ніж подвійна сума отриманих коштів, тобто розмір відсотків в даному випадку не може перевищувати більше ніж 4600,00 грн.
Вважає, що позивач у своєму позові мав би просити суд стягувати з відповідача тіло кредиту у розмірі 2300,00 грн та відсотки по кредиту разом зі штрафними санкціями та пенею на суму не більше ніж 4600,00 грн, що в загальному склало суму до стягнення в розмірі – 6900,00 грн.
Крім того, вважає що суд першої інстанції необґрунтовано визначив розмір судових витрат, покладених на нього. Зазначена сума є надмірною та не відповідає критеріям розумності, справедливості та пропорційності, встановленим процесуальним законодавством. Також суд не врахував складність справи, обсяг наданих послуг та інші обставини, що мають значення для визначення розміру витрат на правову допомогу.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 21 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» - Пархомчук С.В. просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін. Також просив розгляд скарги здійснювати за відсутності представника Товариства.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови, які передбачені кредитним договором №41037 від 29 липня 2021 року, та допустив заборгованість. 
Колегія суддів погоджується із таким висновком місцевого суду, мотивуючи таким.
Судом встановлено, що 29 липня 2021 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ОСОБА_1 в електронній формі був укладений договір про надання фінансового кредиту № 41037, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (а.с.14-16).
Згідно п. п. 1.1, 1.2 Договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в сумі 2 300,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується його повернути та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 27 серпня 2021 року. Строк дії договору - 30 днів, але в будь якому випадку, договір діє до повного його виконання Сторонами.
Відповідно до п. 1.3 Договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Без письмової згоди клієнта товариство не має права збільшувати фіксовану проценту ставку за Договором.
Згідно п. 1.4 Договору кредит було надано в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.
Відповідно до пункту 2.3 обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту до дня повного погашення заборгованості включно. Нарахування процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але небільше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки.
Як видно із копії графіку платежів, який є додатком №1 до Договору про надання фінансового кредиту №41037 від 29 липня 2021 року, кінцевий строк повернення кредиту - 27 серпня 2021 року у сумі 4 370,00 грн (а.с.16 на звороті).
Згідно із копією довідки про ідентифікацію, клієнта ОСОБА_1 , з яким укладено договір №41037 від 29 липня 2021 року, ідентифіковано ТОВ «ФК «Авіра Груп» одноразовим ідентифікатором KL3389, виданий 29 липня 2021 року (а.с.11).
Випискою із особового рахунку за кредитним договором підтверджено, що станом на 25 червня 2024 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 13915,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту 2 300,00 грн, простроченої заборгованості за процентами 11 615,00 грн (а.с. 9).
Відповідно до копії вимоги про виконання зобов`язання №б/н від 22 травня 2024 року, позивач звернувся до відповідача та вимагав сплатити заборгованість у розмірі 14 260,00 грн у 30-ти денний строк з дня отримання цієї вимоги (а.с. 34) .
Також встановлено, що ТОВ «ФК «Авіра Груп» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало останньому кредит в сумі 2 300,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 21 травня 2024 року № 3942/05 (а.с.22).
17 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» (Клієнт) та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (Фактор) укладено договір факторингу №02-17/02/2022, відповідно до якого предметом договору є право грошової вимоги. На умовах даного договору та керуючись статтею 1077 ЦК України Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові своє право грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників (а.с. 18-21).
Копією реєстру боржників від 17 лютого 2022 року до договору факторингу №02-17/02/2022, підтверджено, що ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 41037 від 29 липня 2021 року, загальна сума заборгованості становить 13 915,00 грн, з яких: 2 300,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 11 615,00 грн – прострочена заборгованість за процентами (а.с. 10).
Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.
Встановлено, що між сторонами виникло зобов`язання, тобто правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку (стаття 509 ЦК України).
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України, кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно зі статтями 610, 629 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням вимог, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
За приписами статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» (надалі Закон), електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з статтею 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Судом встановлено, що відповідач погодився на умови кредитного договору шляхом його підписання своїм електронним підписом та в подальшому він порушив строки та порядок погашення заборгованості за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості.
Сторони в кредитному договорі погодили, що Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної картки, вказаної клієнтом. У реквізитній частині договору відповідачем було вказано свої анкетні дані, в тому числі і рахунок позичальника № НОМЕР_1  . 29 липня 2021 року кошти перераховані в сумі 2300 грн на рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується повідомленням Товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі Онлайн» №3942/25 від 21 травня 2024 року.
Порядок нарахування та обчислення процентів за користування отриманими в кредит коштами було обумовлено безпосередньо у самому договорі, який наразі не визнано недійсним.
Відтак, згіднопункту 2.3 Договору  сторони обумовили, що у випадку прострочення погашення заборгованості проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки.
Всього проценти нараховано за 202 дні, з розрахунку 2,5% від боргу (тіла кредиту), тобто 57,5 грн на добу, що загалом складає 11 615,00 грн, тобто за 30 днів строку на який було надано кредит, в сумі 1 725,00 грн, та за 172 днів користування кредитними коштами після прострочки повернення кредиту в сумі 9 890,00 грн.
Жодних інших штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання відповідачем зобов`язання ані первісним кредитором, ані позивачем нараховано не було та не заявлялася така вимога.
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
В даному випадку позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором саме на підставі договору факторингу.
Колегія суддів дійшла висновку, що представником позивача були надані до суду належні та допустимі докази про факт невиконання відповідачем узятих на себе зобов`язань за кредитним договором №41037, щодо повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту. Відповідачем не було надано суду жодного доказу на спростування позовних вимог, а ні до суду першої інстанції, а ні до апеляційної інстанції.
Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивача в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позовних вимог Товариства.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.
За приписами пункту 1 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.
За приписами пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді