ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року                                                                                   Справа № 903/19/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Маціщук А.В.
                      суддя Бучинська Г.Б.
                      суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Загородько Б.Ю. 

за участю представників сторін:
прокурора - Безпалова А.В.
позивача Волинської обласної військової адміністрації - не з`явилися
відповідача Маневицької селищної ради - гол. спец. Швець О.М., нач. від. Філон О.С.
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" - пред-к    Шевчук Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача Маневицької селищної ради
на рішення Господарського суду Волинської області від 25.03.2025 р.
постановлене у м. Луцьк, повний текст складено 26.03.2025 р.
у справі № 903/19/25 (суддя Гарбар І.О.)
за позовом керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації
до відповідача Маневицької селищної ради
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"
про витребування земельної ділянки

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення від 25.03.2025 р. у справі № 903/19/25 Господарський суд Волинської області задоволив позов керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації. Суд ухвалив рішення про витребування у власність держави в особі Волинської обласної військової адміністрації з незаконного володіння Маневицької селищної ради земельну ділянку з кадастровим номером 0723685100:04:002:0093 площею 13,5903 га.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач Маневицька селищна ради звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі, а провадження у справі закрити.
Вважає, що оскаржуване рішення ухвалено на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права та при недотриманні норм процесуального права.
Зазначає, що з метою усунення виявлених керівником Камінь-Каширської окружної прокуратури порушень, з метою досудового врегулювання спору Маневицькою селищною радою 09.01.2025 р. на 54 сесії Маневицької селищної ради прийнято рішення № 54/7 «Про припинення права комунальної власності на земельні ділянки», відповідно до якого припинено право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0723685100:04:002:0093 площею 13.5903 га.
Доводить, що Маневицька селищна рада, з метою добровільного урегулювання предмету спору, відповідно до пункту «а» частини першої статті 140 Земельного кодексу України, тобто, у зв`язку з добровільною відмовою, як власник, припинила своє право на земельну ділянку кадастровий номер 0723685100:04:002:0093 площею 13.5903 га сільськогосподарського призначення для подальшої реєстрації такого права за державою.
Вважає, що оскільки Маневицькою селищною радою у добровільному порядку, після звернення прокурора до суду з даним позовом, усунуто виявлені прокурором порушення, які стали підставою для застосування ним заходів судового захисту, виникли правові підстави для закриття провадження у справі відповідно до пункту другого частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.
Просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 25.03.2025 р. у справі № 903/19/25 та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі, а провадження закрити.

Керівник Камінь-Каширської окружної прокуратури подав відзив на апеляційну скаргу, вважає, що доводи скаржника не заслуговують на увагу.
Зазначає, що у даній справі предметом заявленого позову є витребування земельної ділянки з кадастровим номером 0723685100:04:002:0093 площею 13,5903 га з комунальної у державну власність, а не скасування рішення ради та припинення власності ради на спірну земельну ділянку без передачі її у державну власність.
Пояснює, що в даному випадку належним та ефективним способом відновлення права держави шляхом захисту є реєстрація права державної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0723685100:04:002:0093 площею 13,5903 га за державою в особі Волинської обласної військової адміністрації, тоді як припинення права власності селищної ради на спірну ділянку, яка на даний час за відомостями Державного земельного кадастру віднесена до земель сільськогосподарського призначення, унеможливить вчинення Волинською обласною державною адміністрацією дій щодо її реєстрації, як земельної ділянки державної власності в силу Закону на підставі п. 24 Прикінцевих положень Земельного кодексу України.
Стверджує, що прийняття 09.01.2025 р. Маневицької селищною радою рішення № 54/7 «Про припинення права комунальної власності на земельні ділянки» не може свідчити про відсутність предмета спору, оскільки такі дії відповідача не усувають допущене порушення інтересів держави у відповідності до заявлених позовних вимог.
Також зазначає, що земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування державного підприємства на підставі відповідних рішень органів влади, можуть перебувати лише у державній власності, відтак їх передача до земель комунальної власності є неправомірною.
Просить залишити рішення Господарського суду Волинської області від 25.03.2025 р. у справі № 903/19/25 без змін, а апеляційну скаргу Маневицької селищної ради без задоволення.

В судовому засіданні 03.06.2025 р. представниками скаржника було заявлено про зміну підстав апеляційної скарги і представники скаржника просили повністю відмовити у задоволені позову прокурора, а не закрити провадження у справі, як про це зазначалося в апеляційній скарзі.
09.06.2025 р. відповідач Маневицька селищна рада подала додаткові пояснення щодо зміни підстав апеляційної скарги.
Пояснює, що на розгляді Господарського суду Волинської області знаходилась справа № 903/24/25, правовідносини у якій є повністю аналогічними правовідносинам, що розглядаються у справі № 903/19/25 за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. Рішенням Господарського суду Волинської області від 16.04.2025 р. у справі № 903/24/25 відмовлено у задоволенні позову керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури про витребування земельної ділянки. При ухваленні рішення, судом врахована позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 30.04.2024 р. у справі № 913/50/22, від 05.06.2024 р. у справі № 913/202/23 та від 07.06.2024 р. у справі № 913/214/23, від 17.06.2024 р. у справі № 913/205/23, ухвалених за подібних правовідносин.
Стверджує, що Маневицькій селищній раді про висновки Верховного Суду в частині застосування положень п.5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до спірних правовідносин, тобто, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є підтвердженням факту надання земельних ділянок у постійне користування спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам саме до 28.03.2006 р. включно, стало відомо саме з цього судового рішення.
У зв`язку з цим скаржник доводить, що прокурором не надано доказів, що спірна земельна ділянка була частиною земель, переданих розпорядженням Волинської обласної державної адміністрації від 31.05.2011 р. № 232 «Про надання лісів у постійне користування» ДП «Поліське ЛГ», а посилання прокурора на те, що право постійного користування підтверджується матеріалами лісовпорядкування 2013 року є безпідставними, оскільки матеріали лісовпорядкування повинні виготовлятися лише після надання земельних ділянок у постійне користування уповноваженими на це органами відповідно до законодавства.
Просить прийняти дані пояснення та врахувати їх при розгляді справи.
Одночасно просить поновити строк для подачі доказів та приєднати до матеріалів апеляційного провадження викопіювання з матеріалів лісовпорядкування Маневицького міжгосподарського лісгоспу 1988 року на 1 арк., копію державного акта на право колективної власності на землю серії ВЛ 18 від 11.07.1997 на 4 арк., копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (безкоштовного запиту) на 1 арк.
В обґрунтування поновлення строку для подачі доказів та долучення доказів до матеріалів справи скаржник пояснює, що такі докази не були подані у суді першої інстанції і подаються на стадіі апеляційного перегляду справи у зв`язку з прийняттям Маневицькою селищною радою 09.01.2025 р. на 54 сесії Маневицької селищної ради рішення № 54/7 "Про припинення права комунальної власності на земельні ділянки", яким припинено право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0723685100:04:002:0093 площею 13,5903 га та подачею клопотання до суду про закриття провадження, а також у зв`язку з зміною підстав апеляційної скарги.

10.07.2025 р. третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» подала заперечення на пояснення відповідача щодо зміни підстав апеляційної скарги.
Вважає, що з 14.07.2004 р. в силу вимог ст. 6 Законом України "Про розмежування земель державної та комунальної власності" земельні ділянки лісового фонду за межами населених пунктів належали до державної власності, розпорядником таких ділянок була Волинська обласна державна адміністрація, при цьому земельна ділянка з кадастровим номером 0723685100:04:002:0093 площею 13,5903 га на даний час перебуває у постійному користуванні філії Городоцьке лісове господарство" ДП «Ліси України» за матеріалами базового лісовпорядкування, проведеного Українською лісовпорядною експедицією Українського лісовпорядного проектного виробничого об`єднання ВО "Укрдержліспроект" у 2013 році.
Зазначає, що факт належності частини спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення підтверджує копія Проекту організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства «Городоцьке лісове господарство» за 2013 рік на 244 арк. Вказаний доказ подається для спростування обставин, викладених доводах Маневицької селищної ради.
Крім того, факт належності частини спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення ще до моменту проведення спірної інвентаризації та прийняття спірних рішень підтверджують рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 р. № 13/2, розпорядження Волинської обласної державної адміністрації від 12.04.2019 р. № 208 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», графічні матеріали до проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок за 2012 рік із Планом відведення земельної ділянки в постійне користування для ведення лісового господарства ДП «Поліське лісове господарство».
Пояснює, що такі докази відсутні у матеріалах справи і такі докази були отримані пізніше, при підготовці заперечення на письмові пояснення відповідача щодо зміни підстав апеляційної скарги.
Просить відхилити аргументи, наведені Маневицькою селищною радою у письмових пояснення щодо зміни підстав апеляційної скарги, врахувати доводи, вказані у запереченні третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ДП «Ліси України» та долучити до матеріалів справи № 903/19/25 докази додані третьою особою до заперечення на письмові пояснення відповідача щодо зміни підстав апеляційної скарги.

Керівник Камінь-Каширської окружної прокуратури також подав заперечення на додаткові пояснення відповідача щодо зміни підстав апеляційної скарги.
Зауважує, що при подачі, всупереч вимог ч. 1 ст. 266 ГПК України, додаткових пояснень щодо зміни підстав апеляційної скарги, відповідач/скаржник вчиняє дії та робить заяви у спорі, що суперечать тій позиції, якої він притримувалася раніше.
Наголошує, що на спірній земельній ділянці наявний лісовий масив, який висаджений або ж його догляд здійснювався попереднім лісокористувачем на підставі рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 р. №13/2 «Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств».
Вважає, що спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення, перебувала у державній власності та була надана у постійне користування відповідно до вимог чинного на той час земельного та лісового законодавства. Натомість, прийняття іншого рішення про її правовий статус без зміни цільового призначення у встановленому законом порядку є юридично необґрунтованим.
У зв`язку із зміною підстав апеляційної скарги прокурором за допомогою програмного модуля Державного земельного кадастру 23.06.2025 р. сформовано витяг, із якого чітко встановлено, що на спірній земельній ділянці росте ліс, що не є окремими лісовими насадженнями.
Просить відхилити аргументи, наведені Маневицькою селищною радою у додаткових пояснення щодо зміни підстав апеляційної скарги з огляду на внесення змін до апеляційної скарги після завершення строку на апеляційне оскарження та у зв`язку із безпідставністю, відмовити у долученні до матеріалів справи доказів відповідача з огляду на відсутність обґрунтування неможливості їх подання до суду першої інстанції та недопустимістю та долучити до матеріалів справи № 903/19/25 витяги із програмного модуля Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки кадастровим номером 0723685100:04:002:0093.

Розглянувши заяву відповідача/скаржника про зміну предмета позову, колегія суддів залишає таку заяву без розгляду.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 266 ГК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.
З матеріалів справи вбачається, що вступну та резолютивну частину оскаржуваного рішення було проголошено в судовому засіданні за участі представників відповідача/скаржника 25.03.2025 р. Повний текст рішення було складено 26.03.2025 р. та надіслано скаржнику в електронний кабінет підсистеми "Електронний Суд". Довідкою про доставку електронного листа підтверджено отримання оскаржуваного рішення Маневицькою селищною радою 26.03.2025 р. о 19:05 год. /а.с. 142 у т.2/.
Отже, строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції закінчився 16.04.2025 р. Відтак, і подати скаргу, і доповнити її чи змінити, скаржник мав право виключно до 16.04.2025 р.
Скаржником  апеляційна  скарга  подана до суду  апеляційної   інстанції 14.04.2025 р.. Натомість, заява про зміну підстав апеляційної скарги вперше була висловлена представниками скаржника безпосередньо в судовому засіданні 03.06.2025 р. і в подальшому, після судового засідання була подана в письмовому вигляді 09.06.2025 р., тобто - зі значним пропуском  строку  на  їх подання.
Тому заява про зміну підстав і вимог апеляційної скарги не приймається колегією суддів до розгляду, і апеляційна скарга Маневицької селищної ради розглядається в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, яка була подана 14.04.2025 р., і на підставі якої було відкрите апеляційне провадження.

Щодо клопотання скаржника, третьої особи і прокурора про долучення до справи нових доказів колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до норм ч. 1, 4, 8 ст.   80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються. 
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до норм ч.3 ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів зазначає, що прокурором до позовної заяви долучалися витяги з Проекту організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства «Городоцьке лісове господарство» за 2013 рік /а.с. 66 – 118 у т.1/ і в заявах по суті спору сторони посилалися на наявність рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 р. № 13/2. Тому Проект організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства «Городоцьке лісове господарство» за 2013 рік у повному вигляді і копія рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 р. № 13/2 є додатковим підтвердженням раніше наданої суду інформації і колегія суддів вважає за можливе залучити до матеріалів справи такі докази.
Разом з тим, колегією суддів встановлено, що відповідач/скаржник в процесі розгляду справи  № 903/19/25 у суді першої інстанції викопіювання з матеріалів лісовпорядкування Маневицького міжгосподарського лісгоспу 1988 року на 1 арк., копію державного акта на право колективної власності на землю серії ВЛ 18 від 11.07.1997 на 4 арк. та копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (безкоштовного запиту) на 1 арк не надавав, не посилався на такі докази і не заявляв суду про намір подати такі докази - матеріали справи не містять доказів такого. 
Третя особа в процесі розгляду справи  № 903/19/25 у суді першої інстанції розпорядження Волинської обласної державної адміністрації від 12.04.2019 р. № 208 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» та графічні матеріали до проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок за 2012 рік із Планом відведення земельної ділянки в постійне користування для ведення лісового господарства ДП «Поліське лісове господарство» не надавала, не посилалася на такі докази і не заявляла суду про намір подати такі докази - матеріали справи не містять доказів такого.
Натомість вищезазначені докази надані суду апеляційної інстанції відповідачем/скаржником на підтвердження заяви про зміну підстав апеляційної скарги та третьою особою у зв`язку зі зміною скаржником підстав апеляційної скарги. Однак відповідач/скаржник та третя особа не довели винятковість випадку як підставу для прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, і колегія суддів, керуючись ст..269 ГПК України, не приймає додаткові докази, надані відповідачем суду апеляційної інстанції. Враховано при цьому, що заява відповідача/скаржника про зміну підстав апеляційної скарги залишена без розгляду про, що було зазначено вище.
Також колегія суддів не приймає надані прокурором витяги із програмного модуля Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки кадастровим номером 0723685100:04:002:0093, які за поясненнями прокурора не могли бути подані суду першої інстанції оскільки були сформовані після ухвалення оскаржуваного рішення.
Колегія суддів зазначає, що така обставина як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання прокурором таких доказів. Навпаки саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, принципу правової визначеності, основним елементом якого є однозначність та передбачуваність. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного  Суду  від 16.04.2024 р. у справі № 922/331/23 та від 27.05.2025 р. у справі № 910/17647/18 і такі висновки враховуються колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України “Про судоустрій та статус суддів”, ч.4 ст. 236 ГПК України.

В судових засіданнях 01.07.2025 р. та 08.07.2025 р. представники скаржника підтримували доводи апеляційної скарги та просили її задоволити.
Прокурор та представник третьої особи  в судових засіданнях заперечували проти доводів апеляційної скарги та вважали рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Позивач Волинська обласна військова адміністрація відзиву на апеляційну скаргу не подала та не забезпечила явку представників у судові засідання, тоді як була повідомлена судом про дату, час і місце розгляду справи в установленому порядку /а.с. 167 зв., 207 у т.2, 176 у т.3/.
Згідно з ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників позивача Волинської обласної військової адміністрації.
Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників скаржника, прокурора та представника третьої особи вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судом першої інстанції, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.
Відповідно до розпорядження від 18.12.2013 р. № 495 Маневицька районна державна адміністрація затвердила технічні документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Маневицького району згідно з додатком /а.с. 248 у т.1/.
Додатком до вищезазначеного розпорядження є перелік сільських та селищних рад на території яких затверджуються технічні документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Маневицького району у пункті 21 якого зазначено, що Новорудську сільську раду – площа 201,6709 га. /а.с. 249 у т.1/.
Зокрема, серед земельних ділянок на території Новорудської сільської ради за межами населених пунктів проведено інвентаризацію земельної ділянки площею 13,5903 га та присвоєно їй кадастровий номер 0723685100:04:002:0093.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 р. № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області» визначено, що до складу Маневицької територіальної громади входять Маневицька, Будківська, Великоведмезька, Довжицька, Комарівська, Костюхнівська, Куклинська, Лісівська, Новорудська, Оконська, Старочорторийська, Троянівська, Цмінівська та Черевахівська територіальні громади.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером 0723685100:04:002:0093 зареєстрована у Державному земельному кадастрі 26.11.2013 р., категорія земель – землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с. 40 – 45 у т.1/.
Відповідно до наказу від 08.12.2020 р. № 16-ОТГ Головне управління Держгеокадастру у Волинській області передало Маневицькій територіальній громаді Маневицького району у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3281,4735 га, згідно акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність, що додається /а.с. 121 у т.1/.
Відповідно до п. 136 додатку до вищезазначеного акту приймання-передачі земельну ділянку площею 13,5903 га з кадастровим номером 0723685100:04:002:0093 передано у комунальну власність Маневицької селищної ради /а.с. 121 зв. – 126 у т.1/.
Згідно з рішенням від 15.01.2021 р. № 5/31 Маневицька селищна рада прийняла земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність Маневицької територіальної громади згідно додатку /а.с. 127 у т.1/.
У пункті 136 додатку до вищезазначеного рішення зазначено земельну ділянку площею 13,5903 га з кадастровим номером 0723685100:04:002:0093 /а.с. 127 зв. – 132 у т.1/.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 02.03.2021 р. за Маневицькою селищною радою було зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку площею 13,5903 га з кадастровим номером 0723685100:04:002:0093 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області  від 08.12.2020 р. № 16-ОТГ, рішення Маневицької селищної ради від 15.01.2021 р. № 5/31 та акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 08.12.2020 р. /а.с. 39 у т.1/.
Прокурор у позові доводить, що згідно з Проектом організації та розвитку лісового господарства ДП «Городоцьке лісове господарство» розробленим у 2013 році, земельна ділянка з кадастровим номером 0723685100:04:002:0093 належить до земель лісового фонду та з користування державного підприємства не вилучалась.
На підтвердження таких доводів зазначається, що базове лісовпорядкування проведено Українською лісовпорядною експедицією Українського лісовпорядного проектного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» у 2013 році, за результатами якого 07.08.2013 р. схвалено вищезазначений проект відповідно до протоколу другої лісовпорядної наради з розгляду основних положень проекту організації розвитку лісового господарства Державного підприємства «Городоцький Лісгосп» Волинської області, який затверджено начальником Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства Колісником Б.І. /а.с. 66 – 118 у т.1/.
Листом від 26.09.2024 р. № 51/1-1538вих-24 Камінь-Каширська окружна прокуратура просила у Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» надати належним чином завірені копії документів, які підтверджують цільове призначення, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером 0723685100:04:002:0093 з долученням підтверджуючих документів, на яких нанесено межі вказаних земельних ділянок згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування філії «Городоцьке ЛГ» ДСГП «Ліси України» /а.с. 52 у т.1/.
У відповідь на зазначений лист прокурора Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання ВО «Укрдержліспроект» листом від 03.10.2024 р. № 04/1122-24 надало прокурору фрагменти картографічних матеріалів з нанесеними межами кварталів 1, 9 Новорудського лісництва ДП «Городоцький лісгосп» за матеріалами лісовпорядкування 2012 року та нанесеними земельними ділянками за наданими кадастровими номерами, зокрема 0723685100:04:002:0093.
Відповідно до розпорядження від 31.05.2011 № 232 Волинська обласна державна адміністрація надала у постійне користування для ведення лісового господарства ліси, що перебувають у державній власності, державним лісогосподарським підприємствам обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України згідно з додатком 1 та надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісового фонду, які перебувають у державній власності, у постійне користування державним лісогосподарським підприємствам обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України для ведення лісового господарства згідно з додатком 2 /а.с. 135 у т.1/.
За доводами прокурора у позовній заяві, на підставі розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації від 31.05.2011 № 232 «Про надання лісів у постійне користування» Державному підприємству «Поліське лісове господарство» надано земельні ділянки, в тому числі земельну ділянку площею 13,5903 га з кадастровим номером 0723685100:04:002:0093. 
Відповідно до наказу Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства від 28.05.2012 р. № 61 «Про організацію територій лісового фонду» з метою оптимізації територій лісового фонду» директору Державного підприємства «Городоцьке лісове господарство» наказано забезпечити виготовлення правовстановлюючих документів на територію державного лісового фонду та проведення базового лісовпорядкування на площі 36730,5 га, згідно додатку № 2 /а.с. 36 у т.1/. Згідно з додатком     № 2 до зазначеного наказу за ДП «Городоцьке лісове господарство» закріплено, зокрема 1 квартал (Поліське ЛГ), який розташований у Новорудській сільській раді /а.с. 37 у т.1/.
Відповідно до постанови від 30.01.2017 р. у справі № 803/1622/16 Волинський окружний адміністративний суд скасував розпорядження Волинської обласної державної адміністрації від 31.05.2011 р. № 232 «Про надання лісів у постійне користування».
Постанова Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 р. у справі    № 803/1622/16 була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.10.2017 р. і є чинною.
Отже, чинним судовим рішенням скасоване розпорядження Волинської обласної державної адміністрації від 31.05.2011 р. № 232 «Про надання лісів у постійне користування», яким, як стверджує прокурор, спірна земельна ділянка надавалась у постійне користування державному підприємству.
Як зазначено вище, прокурор і третя особа посилаються на рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 р. № 13/2, відповідно до якого рада надала дозвіл на складання проектів відведення земель лісового фонду, які знаходились у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств /а.с. 13 у т.3/.
Прокурор звертає увагу, що Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 12.10.2017 р. у справі № 803/1622/16, виснував, що рішення Волинської обласної ради «Про передачу    земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств» від 18.08.2000 р. було прийнято у межах визначених законом повноважень, а відповідно до наявних в матеріалах справи    доказів, оцінених судами,    використання лісового фонду для ведення лісового господарства було надано комунальним підприємствам правомірно.
Також прокурор надав суду разом з позовною заявою акт обстеження лісових насаджень від 10.09.2024 р., який проведено працівниками філії «Городоцьке ЛГ» ДСГП «Ліси України», яким встановлено, що на земельній ділянці площею 13,5903 га з кадастровим номером 0723685100:04:002:0093 наявні лісові насадження в складі лісових культур вільхи чорної та берези повислої, середня висота дерев становить 12-22 роки, їх вік – 31-65 років /а.с. 58 – 62 у т.1/.
Посилаючись на вищенаведені обставини як обґрунтування позову, прокурор доводить, що спірна земельна ділянка є лісогосподарською   і має перебувати у державній власності.
У позовній заяві доводиться, що підставою реалізації прокурором представницьких функцій згідно зі ст. 23 Закону "Про прокуратуру" стала усвідомлена пасивна поведінка позивача.
Так, листом Камінь-Каширської окружної прокуратури від 11.12.2024 р. № 51/1-1823вих-24, /а.с. 48 у т.1/ до Волинської обласної державної адміністрації прокурор повідомив орган державної влади   про факти порушення Маневицькою селищною радою вимог земельного законодавства при розпорядженні землями лісового фонду. Також прокурор просив повідомити чи має намір Волинська обласна державна адміністрація звертатися до суду із відповідною позовною заявою про витребування земельної ділянки лісового фонду з кадастровим номером 0723685100:04:002:0093 площею 13,5903 га.
Листом від 24.12.2024 р. № 1207/01-12/2-24 Управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної адміністрації у відповідь на лист прокурора зазначило, що Волинській обласній державній адміністрації не було відомо про факти незаконного розпорядження земельними ділянками лісового фонду, органом виконавчої влади не вживалися заходи щодо повернення таких земельних ділянок та не заперечується щодо представництва інтересів держави в особі Волинської обласної державної адміністрації прокурором /а.с. 49 у т.1/.
Листом від 27.12.2024 р. № 51/1-1914вих-24 Камінь-Каширська окружна прокуратура повідомила орган виконавчої влади про прийняте рішення звернутись до суду з позовом в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації до Маневицької селищної ради про витребування у власність держави земельної ділянки з кадастровим номером 0723685100:04:002:0093 площею 13,5903 га /а.с. 17 у т.1/. 
Волинська обласна державна адміністрація на такий лист не відреагувала.
Згідно з ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 31 Лісового кодексу України обласні державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території.
Відповідно, прокурор доводить, що у спірних правовідносинах Волинська обласна державна адміністрація є належним позивачем як розпорядник земель лісогосподарського призначення. 
Отже, прокурор у даній справі відповідно до норм ч.4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” обґрунтував необхідність представництва інтересів держави, оскільки компетентний орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не відреагував на стверджуване порушення законності у сфері земельних відносин. Звертаючись до Волинської обласної державної адміністрації до подання позову, прокурор надав їй можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після повідомлення прокурора про стверджуване порушення, кваліфікується як бездіяльність відповідного органу та є достатньою підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.
Заперечуючи проти позову, відповідач Маневицька селищна рада просила суд першої інстанції закрити провадження у справі № 903/19/25, у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки Маневицька селищна відповідно до рішення від 09.01.2025 р. № 54/7 «Про припинення права власності на земельні ділянки» припинила право комунальної власності на земельної ділянки з кадастровим номером 0723685100:04:002:0093 площею 13,5903 га.
Суд першої інстанції правомірно відмовив у закритті провадження, оскільки встановив, що на підставі рішення Маневицької селищної ради № 54/7 «Про припинення права комунальної власності на земельні ділянки» реєстраційні дії щодо припинення права комунальної власності на спірну земельну ділянку не проведені, що не може свідчити про відсутність предмета спору.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
У даній справі предметом заявленого позову є витребування земельної ділянки з кадастровим номером 0723685100:04:002:0093 площею 13,5903 га, з комунальної у державну власність.
Колегія суддів враховує, що Маневицькій селищній раді було відмовлено у проведенні реєстраційних дій щодо припинення права комунальної власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення від 09.01.2025 р. № 54/7 «Про припинення права власності на земельні ділянки», і на час звернення прокурором з позовом до суду та на час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення спірна земельна ділянка за даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно залишається комунальною власністю Маневицької територіальної громади.
Так, інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджено, що власником земельної ділянки кадастровий номер 0723685100:04:002:0093 площею 13,5903 значиться Маневицька селищна рада /а.с. 107 у т.1/. Докази протилежного суду не надані. 
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.
Таким чином, відсутні підстави для закриття провадження у справі чи для відмови у позові прокурора з вищеозначених підстав.
Задоволивши позов суд першої інстанції виснував, що земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування державного підприємства на підставі відповідних рішень органів влади, можуть перебувати лише у державній власності, відтак їх передача до земель комунальної власності є неправомірною і тому спірну земельну ділянку неправомірно віднесено (інвентаризовано) до земель сільськогосподарського призначення та в подальшому передано Маневицькій селищній раді.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується враховуючи наступне.
У процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). При вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на "норму права", що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на норми Господарського процесуального кодексу України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.
Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia, і такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 р. у справі № 904/5726/19.
Відтак у даній справі колегія суддів, надавши оцінку обставинам, зазначеним прокурором як підстави для витребування земельної ділянки, та застосовуючи відповідні норми законодавства, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції і відмовити у позові за недоведеністю позовних вимог прокурора.
Статтею 5 Лісового кодексу України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.
Відповідно до статті ч.1 ст. 57 ЗК України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.
Частиною 1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
   Пунктом  5 Прикінцевих положень ЛК України (в  редакції, чинній з 29.03.2006 р. до   15.01.2020 р.)   встановлено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. 
Застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення має базуватися на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства (аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 24.12.2014 у справі № 6-212цс14).
Колегія суддів зауважує, що умовою застосування пункту 5 Прикінцевих положень ЛК України законодавець визначив підтвердження факту надання спірної земельної ділянки в постійне користування лісогосподарському підприємству саме до 28.03.2006 р. включно. Такий правовий висновок щодо умов застосування пункту 5 Прикінцевих положень ЛК України викладений у постановах Верховного Суду від 30.04.2024 р. у справі № 913/50/22, від 05.06.2024 р. у справі № 913/202/23, від 07.06.2024 р. у справі № 913/214/23 та від 17.06.2024 р. у справі № 913/205/23, що враховується колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України “Про судоустрій та статус суддів”, ч.4 ст. 236 ГПК України.
Прокурором у даній справі не доведено як підставу позовних вимог, що спірна земельна ділянка раніше була надана у постійне користування ДП «Городоцький лісгосп» (нині філія «Городоцьке лісове господарство» Державного підприємства «Ліси України») або іншому спеціалізованому державному лісогосподарському підприємству за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Посилання прокурора на розпорядження   Волинської обласної державної адміністрації від 31.05.2011 № 232 «Про надання лісів у постійне користування» як на правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку відхиляється судом, оскільки постановою Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 р. у справі № 803/1622/16 скасовано розпорядження Волинської обласної державної адміністрації від 31.05.2011 р.      № 232 «Про надання лісів у постійне користування», і таке судове рішення є чинним.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що прокурором не надано доказів про те, що спірна земельна ділянка була частиною земель, зазначених у розпорядженні Волинської обласної державної адміністрації від 31.05.2011 р. № 232 «Про надання лісів у постійне користування» чи рішенні Волинської обласної ради від 18.08.2000 р. № 13/2.
При цьому рішенням Волинської обласної ради від 18.08.2000 р. № 13/2 було надано лише дозвіл на складання проектів відведення земель лісового фонду, тоді як скаржником не доведено і судом не встановлено завершення реалізації такого рішення шляхом вчинення послідовних дій з розробки відповідного проєкту землеустрою відведення земельних ділянок і прийняття остаточного рішення про затвердження проєкту землеустрою та надання в постійне користування лісогосподарському підприємству земельних ділянок, до складу яких, за твердженнями прокурора і третьої особи, входила спірна земельна ділянка площею 13,5903 га, що, в свою чергу, виключає підстави для висновку про набуття лісогосподарським підприємством права постійного користування спірною земельною ділянкою.
Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання «Укрдержліспроект» на підставі картографічних матеріалів з нанесеними межами кварталів Новорудського лісництва ДП «Городоцький лісгосп» за матеріалами лісовпорядкування за 2012 рік,   визначило, що земельна ділянка з кадастровим номером 0723685100:04:002:0093 знаходиться в кварталі 1 виділах 19, 20, 21, 22, 25, 27, 28, 29, 43 ДП «Городоцький лісгосп» /а.с. 53 зв. - 55, а.с. 66 - 118 у т.1, 34 - 154 у т.3/.
Проте вказаний витяг та матеріали лісовпорядкування за 2012-2013 роки не підтверджують факт перебування земельної ділянки з кадастровим номером 0723685100:04:002:0093 у постійному користуванні Державного підприємства «Городоцьке лісове господарство» до 28.03.2006 р. на підставі рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Відсутні такі відомості також станом на момент прийняття розпорядження Маневицької районної державної адміністрації від 18.12.2013 № 495 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Маневицького району», якими цільове призначення спірної земельної ділянки визначено як землі сільськогосподарського призначення.
Розпорядження Маневицької районної державної адміністрації від 18.12.2013 № 495 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Маневицького району» прокурором та позивачем не оспорюється.
За таких встановлених обставин колегія суддів критично оцінює посилання прокурора на Закон України "Про розмежування земель державної та комунальної власності" та на п. 24 Перехідних положення Земельного кодексу України, оскільки, посилаючись на ці норми прокурор доводить, що землі лісогосподарського призначення не могли бути передані у комунальну власність. Натомість. як зазначено вище, у даній справі не встановлено факт надання спірної земельної ділянки як земель лісогосподарського призначення в користування лісогосподарському підприємству.
Також колегія суддів відхиляє доводи прокурора про преюдиційність висновків суду у справі № 803/1622/16 за позовом Волинської обласної ради, Комунального підприємства «Волинсьприродресурс» Волинської обласної ради, Волинського обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства       «Волиньоблагроліс» до       Волинської обласної державної адміністрації за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору       - Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного агентства лісових ресурсів України, державного підприємства «Ківерцівське лісове господарство», державного підприємства Цуманське лісове господарство», державного підприємства «Поліське лісове господарство», державного підприємства «Прибузьке лісове господарство» про скасування розпоряджень       Волинської обласної державної адміністрації від 19.01.2011 р. р. № 14 «Про вдосконалення       управління лісовим господарством», від 19.01.2011 р. № 15 «Про утворення комісії для передачі       лісів дочірніх підприємств комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Волиньоблагроліс» до сфери управління обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України» та від 31.05.2011 р. № 232 «Про надання лісів у постійне користування».
Так, відповідно до частини четвертої ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду - не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Натомість колегією суддів встановлено, що справа № 803/1622/16 розглядалася за іншого складу учасників та не містить висновків стосовно предмету спору у даній справі - у справі № 803/1622/16 не розглядалося питання і відсутні висновки щодо надання земельної ділянки з кадастровим номером 0723685100:04:002:0093 площею 13,5903 га лісогосподарському підприємству, як про це доводить прокурор.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів висновує про необґрунтованість позовних вимог прокурора, оскільки на спірні правовідносини поширюється норма пункту 5 Прикінцевих положень ЛК України, умовою застосування якого (пункту 5) законодавець визначив підтвердження факту надання спірної земельної ділянки в постійне користування лісогосподарському підприємству саме до 28.03.2006 р. включно, чого прокурором і Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" не було доведено, а тому відсутність підстав вважати спірну земельну ділянку раніше наданими землями унеможливлює визнання документами, що підтверджують право лісогосподарського підприємства на неї, планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, складених і затверджених у 2012 – 2013 рр.
За таких обставин позовна вимога про витребовування спірної земельної ділянки з комунальної власності Маневицької селищної ради не підлягає задоволенню.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів за результатом апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції дійшла висновку про скасування рішення Господарського суду Волинської області від 25.03.2025 р. на підставі п. 2, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог прокурора.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції скасовано колегією суддів з інших підстав ніж ті, що викладені скаржником у апеляційній скарзі судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються навпіл на Волинську обласну прокуратуру та Маневицьку селищну раду згідно зі ст.129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд
                              
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Маневицької селищної ради задоволити частково.
Рішення Господарського суду Волинської області від 25.03.2025 р. у справі                  № 903/19/25 скасувати.
Ухвалити нове рішення. У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Волинської обласної прокуратури (43000, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, буд. 15, код ЄДРПОУ 02909915) на користь Маневицької селищної ради (44601, Волинська обл., Камінь-Каширський р-н, селище Маневичі, вул. Незалежності, буд. 30, код ЄДРПОУ 04333193) 1816,80 грн. витрат зі сплати судового збору.
Господарському суду Волинської області видати наказ на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Справу № 903/19/25   повернути   Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений 01.08.2025 р.

Головуючий  суддя                                                                      Маціщук А.В. 

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.  

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.