Номер провадження: 22-ц/813/4622/25 
Справа № 521/8855/24
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
17.07.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «Сенс Банк»,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Сенс Банк”,
на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2025 року, 
за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку ст. 625 ЦК України 
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
В травні 2024року АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку ст. 625 ЦК України, в обґрунтування якого зазначили, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2019 року по справі №520/20219/18 на користь АТ « Укрсоцбанк» ( правонаступником якого є АТ « Сенс Банк») звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором №08-66/177-302 від 05.09.2008, із визначенням суми заборгованості у розмірі 2847000,47 грн, яке не виконане внаслідок чого у кредитора виникло право на компенсаційні стягнення у порядку вимог ч.2 ст. 625 ЦК України.
Позивач просив суд солідарно стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду яка станом на 23.02.2022 року становить 1048413,55 гривень, та складається з: суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 269802,04 грн, суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 778611,51 грн; та вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Київський районний суд м. Одеси рішенням від 12 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог АТ «Сенс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №08-66/177-302 від 05.09.2008, розраховану на підставі ст. 625 ч. 2 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду у розмірі 1048413,55 гривень – відмовив в повному обсязі.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відомості щодо виконання заочного рішення від 17.05.2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки у встановленому законом порядку шляхом звернення до державної виконавчої служби чи приватного виконавця в матеріалах справи відсутні та сторонами до суду не подавалися. За таких обставин, особливості спірних правовідносин (стягнення на житло боржника) та категорії даного спору, оскільки докази наявності вини в діях відповідача щодо невиконання рішення суду від 17.05.2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач до суду не надав, а відповідні обставини в процесі розгляду справи за наявних матеріалів справи не встановлені, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України.
Водночас, суд першої інстанції відхилив доводи представника відповідачів щодо неможливості застосування положень ст. 625 ЦК України на задавнену вимогу, оскільки в даній справі заочним рішенням суду від 17.05.2019 вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у відповідному розмірі, із зазначенням повного розміру заборгованості з урахуванням заборгованості за тілом кредиту, простроченої заборгованості по процентах за користування кредитом, відповідно цей розмір, визначений у гривнях, і є сумою основного боргу та базою для застосування ст. 625 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
АТ «Сенс Банк» в апеляційній скарзі просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2025 року по справі№521/8855/24 – скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі; стягнути в рівних частинах з відповідачів витрати по сплаті судового збору, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга вмотивована тим, що в результаті не виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2019 року по справі №520/20219/18 та умов договору у відповідачів виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду, яка станом на 23.02.2022 року становить - 1048413,55 грн,та складається з: суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 269802,04 грн; суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість778611,51 грн.
Скаржник зазначає, що нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації(плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим (Постанова Верховного суду України від 26.04.2017року справа № 3-1522 гс 16). Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла впостановівід08.11.2019року№127/15672/16-ц.
Посилається, що на забезпечення умов виконання кредитного договору № 08-660/177-302 від05.09.2008 року з ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 06-09/1931 від 05.09.2008 року, відповідно до умов Договору поруки,у випадку невиконання чи неналежного виконання ним взятих на себе зобов`язань за кредитним договором поручитель разом з відповідачем солідарно відповідає перед позивачем у повному обсязі зобов`язань,передбачених кредитним договором. У зв`язку з невиконанням боржником свого обов`язку по сплаті кредиту, у кредитора виникло право задовольнити свої вимоги також і за рахунок поручителя.
Скаржник вважає, що суд першої інстанції має можливість перевірки інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким можливо перевірити інформацію по предмету іпотеки, хто на даний час є власником, але в супереч зазначеному судом це не було зроблено. Разом із тим, представником відповідача у своєму відзиві не заперечувався факт винесення рішення, а також той факт,що рішення не виконано, а за таких підстав відповідачем визнано факт невиконання.
Також, є відкритою інформація про виконавчі провадження у автоматизованій системі виконавчих проваджень, за параметрами пошуку прізвища ім`я та по-батькові можливо знайти відкриті виконавчі провадження по ВП 72447759 на ОСОБА_2 та ВП 72447776 на ОСОБА_1 .
Скаржник зазначає, що сам по собі факт того, що відповідачі не виконали судове рішення підтверджує ухилення від виконання зобов`язання встановленим судом, тому як рішення, яке набрало чинності є обов`язковим на всій території України для всіх фізичних або юридичних осіб. У відзиві відповідача є заперечення щодо можливості нарахування відповідно до ст. 625 ЦК України, проте не зазначено що рішення виконане.

(2) Позиція інших учасників справи
Одеський апеляційний суд ухвалою від 13.03.2025 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою, роз`яснив ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
АТ «Сенс Банк» та його представник ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття провадження від 13.03.2025 року отримали 15.03.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – ОСОБА_4 копію ухвали про відкриття провадження від 13.03.2025 року та копію апеляційної скарги отримала 15.03.2025 року о 05:09:55 та 10.03.2025 року о 13:48:11 відповідно, в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
Від представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – ОСОБА_4 26.03.2025 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, представник відповідачів просила поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу по справі № 521/8855/24, у задоволенні апеляційної скарги АТ «Сенс Банк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2025 року по справі №521/8855/24 відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначила, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16 висловлено, що при обрахунку 3 %річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Скаржником даний висновок Верховного Суду проігноровано, оскільки за основу при обрахунку 3% річних апелянт взяв саме еквівалент простроченої суми у національній валюті, а не прострочену суму, яка визначена у договорі, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України. Зазначає, що позивачем не враховано те, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Вважає, що скаржником неправомірно нараховано 3% річних та інфляційних втрат за період з грудня 2018 року по лютий 2022 року виходячи з того, що право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, посилається на пункт 15 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України яким передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця)неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
АТ «Сенс Банк» та його представник ОСОБА_3 судові повістки-повідомлення отримали 11.04.2025 року о 23:29:34 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – ОСОБА_4 судову повістку-повідомлення отримала 11.04.2025 року о 23:29:34 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України та п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.07.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представни ка відповідачів, поновлено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, оскільки відповідно до довідки про доставку електронного документу копію ухвали про відкриття провадження від 13.03.2025 року ОСОБА_4 отримала 15.03.2025 року, строк розпочався з наступного дня, тобто з 16.03.2025, відзив подано 26.03.2025 року з пропуском на один день, разом із тим підстави пропуску строку, викладені у відзиві на апеляційну скаргу є обґрунтованими, а тому клопотання про поновлення строку на подання відзиву підлягає задоволенню.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.07.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника скаржника, приєднано до матеріалів справи докази, які додані до апеляційної скарги, а саме: інформацію про виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки відомості Автоматизованої системи виконавчого провадження є загальнодоступними, отримання інформації із загальнодоступних державних реєстрів не є отриманням нових доказів.
Представник АТ «Сенс Банк» - Байрамов О.В. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.
Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – ОСОБА_4 в судовому засіданні просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відомості щодо виконання заочного рішення від 17.05.2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки у встановленому законом порядку шляхом звернення до державної виконавчої служби чи приватного виконавця в матеріалах справи відсутні та сторонами до суду не подавалися. За таких обставин, особливості спірних правовідносин (стягнення на житло боржника) та категорії даного спору, оскільки докази наявності вини в діях відповідача щодо невиконання рішення суду від 17.05.2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач до суду не надав, а відповідні обставини в процесі розгляду справи за наявних матеріалів справи не встановлені, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України.
Водночас, суд першої інстанції відхилив доводи представника відповідачів щодо неможливості застосування положень ст. 625 ЦК України на задавнену вимогу, оскільки в даній справі заочним рішенням суду від 17.05.2019 вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у відповідному розмірі, із зазначенням повного розміру заборгованості з урахуванням заборгованості за тілом кредиту, простроченої заборгованості по процентах за користування кредитом, відповідно цей розмір, визначений у гривнях, і є сумою основного боргу та базою для застосування ст. 625 ЦК України.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2019 року по справі №520/20219/18 задоволені позовні вимоги АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
В рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №08-660/177-302 від 05.09.2008 року, яка станом на 15.11.2018 року становить 2847000,47 грн, та складається з заборгованості за тілом кредиту 1053294,82 грн, простроченої заборгованості 947762,86 грн, строкової заборгованості по процентах 15974,95 грн, простроченої заборгованості по процентах 829967,84 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, домоволодіння загальної площею 439,4 кв.м, житловою площею 191,5 кв.м за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку 0,0443 га за адресою АДРЕСА_2 , кадастровий номер 5110136900:26:018:0087, які належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Ухвалою цього ж суду від 04 вересня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2019 року по цивільній справі №520/20219/18 за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 16.05.2023 року  апеляційна скарга  ОСОБА_2 залишена без задоволення, а заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 травня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариства «Сенс Банк») до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без змін.
Судами встановлено, що 05.09.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого був АТ «Укрсоцбанк», а у подальшому АТ « Сенс Банк») та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №08-660/177-302, згідно якого їй було надано кредит в суму 400000 доларів США зі сплатою 15% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 04.09.2023 року.
В якості забезпечення виконання зобов`язань за даним договором, між Банком та ОСОБА_2 05.09.2008 року укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_2 узяв на себе зобов`язання відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 та шляхом передачу у іпотеку домоволодіння загальної площею 439,4 кв.м, житловою площею 191,5 кв.м за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки 0,0443 га за адресою АДРЕСА_2 , кадастровий номер 5110136900:26:018:0087.
Внаслідок неналежного виконання взятих на себе відповідачами зобов`язань, за кредитним договором станом на 15.11.2018р. виникла заборгованість, яка становить 2847000,47 грн, та складається з заборгованості за тілом кредиту 1053294,82 грн, простроченої заборгованості 947762,86 грн, строкової заборгованості по процентах 15974,95 грн., простроченої заборгованості по процентах 829967,84 грн, що підтверджується розрахунком позивача.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16, дійшла висновку, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.
Як зазначалося вище, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2019 року по справі №520/20219/18 позовні вимоги АТ « Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволені.
Не погодившись з заочним рішенням суду від 17.05.2019 року відповідачі зверталися до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення. 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2019 року відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 16.05.2023 року  апеляційна скарга  ОСОБА_2 залишена без задоволення, а заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 травня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариства «Сенс Банк») до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без змін.
Колегія суддів приймає та надає оцінку новим доказам, доданим до апеляційної скарги, а саме: інформації про виконавче провадження 72447759 та інформації про виконавче провадження 72447776, зважаючи на таке.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення. 
В статті 89 ЦПК  зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Враховуючи, що відомості Автоматизованої системи виконавчого провадження є загальнодоступними та отримання інформації з загальнодоступних державних реєстрів не є отриманням нових доказів, перевіряючи доводи апеляційної скарги, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, апеляційний суд вважає за доцільне долучити до матеріалів справи надану скаржником до апеляційної скарги інформацію про виконавчі провадження.
З інформації про виконавче провадження 72447759 вбачається, що 26.06.2023 року Київським районним судом м. Одеси у справі № 520/20219/18 видано виконавчий лист про звернення стягнення на майно, боржник: ОСОБА_2 , стягувач: АТ «Сенс Банк», який пред`явлено до виконання 04.08.2023 року до приватного виконавця Щербакова Ю.С. Дата набрання рішенням чинності 16.05.2023 року.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. від 04.08.2023 року відкрито виконавче провадження № 72447759 з примусового виконання виконавчого листа № 520/20219/18, виданого 26.06.2023 Київським районним судом м. Одеси звернення стягнення на предмет іпотеки, боржник  ОСОБА_2 . 
З інформації про виконавче провадження 72447776 вбачається, що 26.06.2023 року Київським районним судом м. Одеси у справі № 520/20219/18 видано виконавчий лист про звернення стягнення на майно, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: АТ «Сенс Банк», який пред`явлено до виконання 04.08.2023 року до приватного виконавця Щербакова Ю.С. Дата набрання рішенням чинності 16.05.2023 року.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. від 04.08.2023 року відкрито виконавче провадження № 72447776 з примусового виконання виконавчого листа № 520/20219/18, виданого 26.06.2023 Київським районним судом м. Одеси звернення стягнення на предмет іпотеки, боржник  ОСОБА_1 . 
Станом на час звернення АТ «Сенс Банк» в березні 2025 року із апеляційною скаргою ВП 72447759 та ВП72447776 є відкритими.
Зазначені обставини свідчать про те, що після набрання заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2019 року, яке постановою Одеського апеляційного суду від 16.05.2023 року, залишено без змін законної сили – 16.05.2023 року, АТ «Сенс Банк» відразу звернулося за виконавчим листом, який пред`явило до викання 04.08.2023 року шляхом звернення до приватного виконавця Щербакова Ю.С.
Суд першої інстанції вказані обставини не врахував та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України. 
З урахуванням викладених обставин, не заслуговують на уваги посилання відповідачів на те, що вимоги про стягнення 3% річних не підлягають задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо виконання заочного рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у встановленому законом порядку шляхом звернення до державної виконавчої служби чи приватного виконавця.
Посилання відповідачів на висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16 колегія суддів не бере до уваги, оскільки не є релевантним до спірних правовідносин.
Так, у вказаних справах Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену у договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України.
У свою чергу, у справі, що є предметом апеляційного перегляду предметом спору є стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. 
Посилання відповідачів на те, у позивача відсутні підстави нарахування інфляційний втрат, колегія суддів з урахуванням обставин даної справи не приймає оскільки в рішенні Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2019 року валютою погашення боргу визначена національна валюта України – гривня. 
Отже наявність виконавчого документу, який підлягає виконанню, та який є невиконаним, свідчить про те, що до нього як до будь-якого грошового зобов`язання у разі порушення такого настають передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідки, із вказаними наслідками невиконання зобов`язання, вираженого у національній валюті без його валютного еквіваленту, тому наявні підстави для стягнення з відповідачів інфляційних втрат. 
       Апеляційний суд відхиляє посилання відповідачів на те, що скаржником проігноровано висновок Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16, що в основу обрахуванні 3% річних банком взято еквівалент простроченої суми у національній валюті, а не прострочену суму, яка визначена у договорі, з огляду на наступне.
До позовної заяви позивачем додано розрахунок 3% річних із якого вбачається, що нараховування 3% річних банком здійснювалося виходячи із суми заборгованості 2847000,47 грн, яка визначена заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2019 року. Власного котррозрахунку відповідачами не надано та не спростовано такий.
Помилковим є посилання відповідачів на те, що у спірних правовідносинах мало місце невиконання боржником грошового зобов`язання, яке є триваючим порушенням, проте право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які перебували подачі такого позову.
За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 року у справі № 903/602/24 зробила висновки про те, що «Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України).
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
«Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
 Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХнабрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.
Тому звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим у разі, якщо позовна давність за такими вимогами не спливла станом на 02 квітня 2020 року».
Із матеріалів справи вбачається, що із цим позовом позивач звернувся до суду 30.05.2024 року. 
Оскільки станом на 02.04.2020 року позовна давність щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних починаючи з 28.12.2018 року не спливла, то перебіг цього строку є зупиненим і дотепер (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану), тому стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих за період з 28.12.2018 року по 23.02.2022 року, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим.
Апеляційний суд відхиляє посилання відповідачів щодо необхідності врахування судом висновків Верховного Суду, викладених у постанові у справі №285/3536/20 від 23 листопада 2022 року, виходячи з наступного. 
Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20 (провадження № 61-261св22) пред`явлення кредитором при існуванні задавненої вимоги тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається ситуація, коли зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.
Колегія суддів вважає, що висновки у зазначеній постанові на яку посилаються відповідачі, стосуються правовідносин, які не є подібними із правовідносинами у цій справі, оскільки фактичні обставини справи є різними.
У даній справі заочним рішенням суду від 17.05.2019 звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у відповідному розмірі, із зазначенням повного розміру заборгованості з урахуванням заборгованості за тілом кредиту, простроченої заборгованості по процентах за користування кредитом, відповідно цей розмір, визначений у гривнях, і є сумою основного боргу та базою для застосування ст. 625 ЦК України. Отже вимога кредитора у цій справі вже захищена судом рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2019 року.
Колегія суддів зауважує, що боржник та майновий поручитель - іпотекодавець не є солідарними боржниками, оскільки солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом або договором (стаття 541 ЦК України).
Відповідно до статті 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. 
Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який відповідає в межах вартості переданого в іпотеку майна, на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» підлягає стягненню сума 524206,77 грн з кожного.

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України). 
Апеляційний суд вважає, що рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційні витрати на кредитну заборгованість задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який відповідає в межах вартості передано в іпотеку майна, на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» суму 1048413,55 грн, яка складається з: 269802,04 грн  трьох процентів річних, 778611,51 грн інфляційних витрат на кредитну заборгованість, а саме: шляхом стягнення суми з кожного з відповідачів в рівних частках по 524206,77 грн, яка складається з: 134901,02 грн  трьох процентів річних, 389305,75 грн інфляційних витрат на кредитну заборгованість.

Щодо судових витрат
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду із позовом сплачено судовий збір у сумі 12580,96 грн, а за подання апеляційної скарги сплачено 18871,44 грн.
Оскільки позовна заява підлягає задоволенню, то з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15726,20 грн з кожного.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374,  ст. 376, 384 ЦПК України,  Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Сенс Банк” задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційні витрати на кредитну заборгованість задовольнити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», код ЄДРПОУ 23494714, суму 1048413,55 грн, яка складається з: 269802,04 грн  трьох процентів річних, 778611,51 грн інфляційних витрат на кредитну заборгованість.
Стягнути з  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», код ЄДРПОУ 23494714, судовий збір у розмірі 15726,20 грн з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 08 серпня 2025 року.

Головуючий                                                                                           В.А. Коновалова

Судді                                                                                                     Ю.П. Лозко

                                                                                                      О.Ю. Карташов