ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1552/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/786/25 Категорія: 304090000 	Ватажок-Сташинська А.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       20 серпня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,
за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Хворост Дарії Михайлівни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2025 року у справі за позовом акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (далі – АТ «ПУМБ») звернулося до суду із вказаним позовом.
В мотивування якого вказувало, що 29.12.2020 між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2001781496101 та надано позичальниці кредит у сумі 35 000,00 грн. 
11 лютого 2022 року між сторонами був укладений кредитний договір №1002091504801 та надано позичальнику кредит у сумі 53 570,00 грн. 
Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. 
Заборгованість ОСОБА_1 перед банком, станом на 31.10.2024, по кредитному договору №2001781496101 від 29.12.2020 становить 56 848,10 грн., з яких: 34 863,64 грн. – заборгованість за кредитом; 21 984,46 грн. – заборгованість за процентами; по кредитному договору №1002091504801 від 11.02.2022 становить 73 216,24 грн., з яких: 53 570 грн. – заборгованість за кредитом; 13,60 грн. – заборгованість процентами; 19 632,64 грн. – заборгованість за комісією, яку позивач просив стягнути на свою користь з відповідача.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість:
за кредитним договором №2001781496101 від 29.12.2020 у сумі 56 848,10 грн., з яких: 34 863,64 грн. – заборгованість за кредитом; 21 984,46 грн. заборгованість за відсотками;
по кредитному договору №1002091504801 від 11.02.2022 у сумі 73 216,24 грн., з яких: 53 570 грн. – заборгованість за кредитом; 13,60 грн. – заборгованість за процентами та 19 632,64 грн. – заборгованість по комісії,
усього на загальну суму 130 064,34 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що, оскільки укладеним між сторонами кредитним договором №1002091504801 від 11.02.2022 передбачено нарахування комісії за надання кредиту, суд дійшов висновку про правомірність дій позивача щодо нарахування заборгованості за комісією.
Усупереч умовам кредитних договорів відповідач свої зобов`язання не виконала.
Щодо посилання сторони відповідача на те, що грошові кошти були перераховані відповідачу на рахунок не зазначений у кредитному договорі №1002091504801 від 11.02.2022, суд зауважив, що ці доводи спростовуються випискою з особового рахунка відповідача НОМЕР_1 з 11.02.2022 по 31.10.2022, з якої вбачається що 11.02.2022 відбулось зарахування коштів на рахунок НОМЕР_1 у сумі 53 570 грн. з призначенням – зарахування на картковий рахунок кредитних коштів за договором № 1002091504801 від 11.02.2022 за позикою ОСОБА_1 ..
Вказаний рахунок НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ» зазначено сторонами у заяві №1002091504801 від 11.02.2022 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.
Щодо інших доводів сторони відповідача на спростування наявності у відповідача перед позивачем кредитної заборгованості за вказаними кредитними договорами, суд зауважує, що такі твердження спростовуються наданою стороною позивача випискою з особового рахунку відповідача № НОМЕР_2 з 29.12.2020 по 31.10.2024 та з рахунку № НОМЕР_3 з 29.12.2020 по 31.10.2024, якою підтверджено факт отримання і використання відповідачем кредитних коштів за договором №2001781496101 від 29.12.2020.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Хворост Д.М. оскаржила його в апеляційному порядку, вказуючи, що судове рішення постановлено з недотриманням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, тому просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не перевірив, чи відповідають умови договорів, зокрема щодо комісії за договором №1002091504801, вимогам добросовісності та прозорості, а також не дослідив, чи є нарахована комісія законною відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, в договорі №1002091504801 не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг, за які нараховується щомісячна комісія 2,22%. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», банк зобов`язаний чітко вказати та погодити з позичальником перелік таких послуг.
Крім того. позивач не надав належних доказів фактичної видачі кредитної картки відповідачу, не довів погодження сторонами змін кредитного ліміту, не підтвердив фактичне отримання коштів у розмірі, що заявлений до стягнення, та не пояснив арифметичну логіку розрахунку, в якому наявне дублювання сум за тілом кредиту та відсотками.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.
Як вбачається із матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, що 11.02.2022 ОСОБА_1 звернулася до АТ «ПУМБ» із заявою №1002091504801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої просить надати споживчий кредит на наступних умовах: найменування кредитного продукту – кредит на загальні цілі без довідки – банківський переказ, сума – 53 570,00 грн., у тому числі на загальні споживчі цілі 53 570 грн., строк – 24 місяці, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,22%, розмір процентної ставки 0,010 % річних, разова комісія 0,00 % від суми кредиту + 0,00 грн., схема повернення кредиту – ануїтентна (рівними платежами), спосіб надання – банківський переказ на рахунок НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ», отримувач – ОСОБА_1 . 
Відповідач своїм підписом у заяві на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування ствердила, що при обранні способу надання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі шляхом банківського переказу, підписуючи цю Заяву уповноважує Банк здійснити переказ суми споживчого кредиту з цільовим призначенням на загальні споживчі цілі за реквізитами, зазначеними при визначенні способу надання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі. 
Також у заяві на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування №1002091504801 від 11.02.2022 сторонами погоджено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 1 189,25 грн., щомісячно, усього за 24 місяці – 28 542,00 грн.
Розділом 3 паспорту споживчого кредиту визначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, а саме: тип кредиту – кредит, сума кредиту 53 570,00 грн 00 коп., строк кредитування 24 місяці.
Відповідно до розділу 4 паспорту споживчого кредиту процентна ставка становить 0,010% річних, тип процентної ставки – фіксована, щомісячна комісія за обслуговування кредиту – 2,22%.
Згідно з розділом 6 паспорту споживчого кредиту процентна ставка, яка застосовується за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту становить 0,01 % річних.
Зі змісту кредитного договору №1002091504801 від 11.02.2022 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, комісії, умови кредитування.
Згода на укладення договору саме такого змісту підтверджується підписанням власноручним підписом ОСОБА_1 заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування №1002091504801 від 11.02.2022 та паспорту споживчого кредиту, в якому вказано, що відповідач підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування.
Вказаний договір укладено за ініціативи відповідача, при цьому остання свідомо уклала договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору. Таким чином, підписавши договір відповідач погодилася з усіма умовами даного правочину і взяла на себе зобов`язання щодо його виконання.
Позивач свої зобов`язання за договором №1002091504801 від 11.02.2022 виконав у повному обсязі, що стверджується платіжною інструкцією №TR.55906825.54756.8810 від 11.02.2022, та випискою з особового рахунка відповідача НОМЕР_1 з 11.02.2022 по 31.10.2022, з якої вбачається що 11.02.2022 відбулось зарахування коштів на рахунок НОМЕР_1 у сумі 53 570,00 грн. з призначенням – зарахування на картковий рахунок кредитних коштів за договором № 1002091504801 від 11.02.2022 за позикою ОСОБА_1 .
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №1002091504801 від 11.02.2022 розмір заборгованості позивача станом на 31.10.2024 становить 73 216,24 грн., з яких: 53 570 грн. – заборгованість за кредитом; 13,60 грн. – заборгованість за процентами та 19 632,64 грн. – заборгованість по комісії.
Також з матеріалів справи судом встановлено, що 29.12.2020 ОСОБА_1 звернулася до АТ «ПУМБ» з заявою №2001781596101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої відповідач просить Банк встановити на її поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією заявою кредитний ліміт у сумі 10 000,00 грн., стандартна процентна ставка 47,88 % реальна процентна ставка 47,88 %.
Пунктом 3 паспорту споживчого кредиту визначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, а саме: тип кредиту – кредитна лінія, сума кредиту 10 000,00 грн., строк кредитування 12 місяці (зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої зі сторін).
Відповідно до п. 4 паспорту споживчого кредиту стандартна процентна ставка становить 47,88% річних, тип процентної ставки фіксована.
У п. 6 паспорту споживчого кредиту вказано, що комісія за проведення обов`язкового платежу, внесеного після настання платіжної дати – 100,00 грн.
Згідно з довідкою про збільшення кредитного ліміту по договору №2001781596101 від 29.12.2020, боржник ОСОБА_1 , кредитний ліміт неодноразово було збільшено, востаннє 03.03.2022 до 35 000,00 грн.
Вказаний договір укладено за ініціативи відповідача, при цьому остання свідомо уклала договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору. Таким чином, підписавши договір відповідач погодилася з усіма умовами даного правочину і взяла на себе зобов`язання щодо його виконання.
Позивач свої зобов`язання за договором споживчого кредиту виконав.
Отримання і використання відповідачем кредитних коштів підтверджується випискою з особового рахунку відповідача № НОМЕР_2 з 29.12.2020 по 31.10.2024 та з рахунку № НОМЕР_3 з 29.12.2020 по 31.10.2024.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2001781596101 від 29.12.2020 станом на 31.10.2024 становить 56 848,10 грн., з яких: 34 863,64 грн. – заборгованість за кредитом; 21 984,46 грн. заборгованість за відсотками.
04 листопада 2024 року ОСОБА_1 було направлено лист вих. №КНО-44.2.2/683 з письмовою вимогою погашення заборгованості за двома кредитним договорами на загальну суму 130 064,34 грн. протягом 30 днів з моменту отримання листа. Однак, станом на день звернення до суду вказана вимога виконана не була.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.
Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Також згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно з ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
На час розгляду справи кредитні договори, за яким відповідач отримала кредит, є чинними, недійсними у судовому порядку не визнавалися.
Щодо нарахування комісії за кредитним договором №1002091504801 від 11.02.2022 року
Позичальник у апеляційній скарзі наголошує, що банк неправомірно включив до заборгованості, яку він просить стягнути суд у цій справі, комісію за обслуговування кредиту, передбачену договором.
Надаючи оцінку зазначеним доводам відповідача, апеляційний суд приймає до уваги таке.
Пунктом 5 Заяви №1002091504801 від 11.02.2022 року на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,22%.
У постанові ВС від 25.01.2023 у справі №752/4008/20, в якій надавалася оцінка дійсності положень кредитного договору з АТ «ПУМБ», аналогічно як у цій справі, вказано про те, що відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 цього Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 закону.
Такого висновку дійшла ВП ВС у пункті 31.29 постанови від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.
За обставин цієї справи пунктом 5 кредитного договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 ЗУ «Про споживче кредитування».
Враховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, апеляційний суд вважає, що положення кредитного договору, укладених між сторонами про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,22% щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
Відтак, нарахування позивачем у даній справі заборгованості по комісії на суму: за кредитним договором від 11.02.2022 року №1002091504801 – 19632,64 грн. є безпідставним, та у задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити.
Крім того, апеляційний суд погоджується з доводами скаржниці про те, що при визначенні розміру заборгованості судом у справі не було належним чином враховано сплату коштів по договорам та черговість погашення сум заборгованості, адже з розрахунку заборгованості за даним кредитним договором вбачається, що банк у якості погашення боргу по комісії, що є безпідставним, зарахував сплачені позичальником кошти на загальну суму 108,88 грн., що має бути зарахована у суму боргу по кредитним договором.
Щодо розміру заборгованості за кредитним договором №2001781496101 від 29.12.2020 року
У постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №169/506/17, від 24 червня 2021 року у справі №686/19271/19 зроблено висновки, що факт отримання та повернення грошових коштів доводять банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення (виплати) грошей до (з) каси товариства.
Отже, належними та допустимими доказами внесення/повернення особою коштів у готівковій формі можуть бути прибуткові та видаткові касові ордери, а у випадку внесення/повернення коштів у безготівковій формі таким доказом може бути відповідна банківська виписка.
Таким чином, банківська виписка по особовому рахунку є належним доказом отримання кредитних коштів саме відповідачем, їх суми та розміру сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості.
Колегія суддів, дослідивши надану позивачем виписку вважає, що вона відповідає визначеним пунктом 62 згаданого Положення від 04 липня 2018 року №75 вимогам, підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, а відтак є належним та допустимим доказом у справі.
Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги у тій частині, що банком не вірно здійснено нарахування заборгованості за тілом кредитом та відсотками по вказану кредиту, здійснила аналіз виписки по рахунку, а також розрахунків заборгованості за тілом кредиту та відсотками.
Як видно із зазначених доказів відповідач користувалася кредитними коштами, а також здійснювала їх погашення. У відповідності до сум, які зараховані на погашення кредитної заборгованості та які перевірені колегією суддів вбачається, що внесені кошти були розподілені банком у рахунок погашення заборгованості за відсотками та заборгованості за тілом. Вказані суми у виписці повністю співпадають із сумами зарахованими на погашення боргу за кредитом наведеними у розрахунках банку.
Враховуючи той факт, що відповідач не надала належних спростувань, що рахунок на який були зараховані кошти належить не їй, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 має відповідати за зобов`язаннями за кредитним договором у обсязі визначеному банком.
Арифметичні розрахунки представника відповідача здійснені на його власний розсуд та були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, однак їх правильність спростовується випискою по рахунку відповідача, а також розрахунком заборгованості.
Сторона відповідача не проаналізувала наданий позивачем розрахунок, який в свою чергу містить складові заборгованості (період нарахування, використане тіло, порядок фактичного нарахування відсотків та їх суму, дати погашень, розмір фактичного погашення та залишок непогашеної суми), не співвставила його із випискою по рахунку, тобто розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами фактично не спростувала.
Доказів на підтвердження факту погашення заборгованості ОСОБА_1 не надала.
Окрім того, факт не отримання кредитних коштів та користування ними відповідачем не доведено.
Отже, колегія суддів доходить висновку, що заборгованість розрахована за кредитним договором вірно, а тому підстав для скасування судового рішення у даній частині не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Щодо судового збору
Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Звертаючись до суду із позовом позивачем заявлено до відповідача вимоги на загальну суму 130064,34 грн., за які ним сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Судом апеляційної інстанції задоволено вимоги позивача на суму 110322,82 грн., а тому позивачу підлягає відшкодуванню сума витрат пов`язаних з оплатою судового збору у розмірі 2054,72 грн. 
Водночас, апеляційна скарга задоволена судом на 15,18%, а тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 441,26 грн.
Застосовуючи зустрічне зарахування по сплаті судового збору, що передбачено частиною 10 статті 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь товариства підлягає сума у розмірі 1613,46 грн. 
Щодо витрат на правничу допомогу понесених відповідачем у суді першої та апеляційної інстанції
У частині першій статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої цієї статті).
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на професійну правничу допомогу; 2) витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №  922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Указана судова практика є незмінною.
При подачі відзиву на позовну заяву до суду першої інстанції представник ОСОБА_1 – адвокат Хворост Д.М. надала докази понесених витрат, а саме:
1) ордер Серія ВІ №1280811;
2) квитанцію про сплату 10000,00 грн. від 19.02.2025;
3) договір №17 про надання правничої допомоги від 10.02.2025, в якому передбачено визначений розмір гонорару у сумі 10000,00 грн.;
4) свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
До апеляційної скарги стороною відповідача також долучені докази понесених витрат на правничу допомогу, а саме:
1) ордер серії ВІ №1317894;
2) додаткова угода №1 до договору №17 про надання правової допомоги від 10.02.2025 від 11.06.2025;
3) квитанція на суму 5000,00 грн.;
4) свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю;
5) акт приймання-передачі наданої правової допомоги №1 до Договору про надання правової допомоги №17 від 10.02.2025 року;
6) детальний опис робіт (наданих послуг).
Отже, відповідачем надані належні докази на підтвердження понесених витрат, а тому у зв`язку з відсутністю заперечень банку, колегія суддів вважає за доцільне їх стягнути у розмірі пропорційному задоволеним вимогам у сумі 2277,00 грн.
Керуючись ст.ст. 35, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Хворост Дарії Михайлівни – задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2025 року – скасувати в частині стягнення боргу по кредитному договору №1002091504801 від 11.02.2022, а також в частині судових витрат та ухвалити у даних частинах нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 а користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість по кредитному договору №1002091504801 від 11.02.2022 у сумі 53474,72 грн., з яких: 53461,12 грн. – заборгованість за кредитом; 13,60 грн. – заборгованість за процентами.
Стягнути ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» судовий збір у розмірі 1613,46 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу 2277,00 грн.
В решті судове рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 26 серпня 2025 року.

Судді: