Справа № 303/2786/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       19 червня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді Джуги С.Д.
суддів – Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.,
з участю секретаря судового засідання: Мочан М.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 вересня 2024 року у складі судді Мирошниченка Ю.М., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,
в с т а н о в и в :
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Заяву мотивовано тим, що заявник з лютого 2000 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 , від якого у них у народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначала, що у січні 2020 року шлюб між ними було розірвано, водночас вони продовжували жити однією сім`єю, виховували дітей, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Зазначала, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 нею було здійснено його поховання власними коштами. Вказувала, що метою звернення до суду є реалізація права на соціальні виплати сім`ям військовослужбовців.
Враховуючи вищенаведене, заявник просила суд встановити факт проживання однією сім`єю з колишнім військовослужбовцем ОСОБА_5 , який помер менше ніж за рік після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 вересня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявленого позову, не дав їм належної правової оцінки та безпідставно відмовив у заявленому позові.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.
Заінтересовані особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні просили апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. На підставі ч.2 ст.372 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез`явившихся осіб.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, позицію заявника та заінтересованих осіб, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на момент смерті ОСОБА_5 закон не передбачав права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби, жінкою з якою померла особа проживала однією сім`єю, але не перебувала шлюбі, а отже встановлення заявленого факту не має для ОСОБА_1 юридичного значення для реалізації заявленої мети.
Однак, з таким висновком не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Звертаючись до суду із даною заявою, позивач просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом із військовослужбовцем з метою отримання коштів, передбачених за загиблого військовослужбовця для членів його сім`ї.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, який з-поміж іншого включає факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21 (провадження №11-150апп23) відступила від висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц, згідно з яким спори про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з метою звернення до відповідних органів за призначенням одноразової грошової допомоги не належать до цивільної юрисдикції. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що юридичні факти, які належить встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час смерті військовослужбовця) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – одноразова грошова допомога), – гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
Згідно частини шостої статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час смерті військовослужбовця) зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1–3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Законом України №3515-IX від 09 грудня 2023 року, зокрема, стаття 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладена у новій редакції.
При цьому, частиною першою статті 16-1 вказаного Закону (тут і далі - у редакції Закону України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року) встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
Разом із тим, відповідно до частини четвертої статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до частини першої статті 16-3 вказаного Закону одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників.
Згідно частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі – СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин.
Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 25 вересня 2024 року у справі № 461/8250/20.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 26 лютого 2000 року зареєстрований шлюб у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис №220 (а.с.8, Т.1).
Від даного шлюбу у ОСОБА_5 та ОСОБА_1 народилися двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7, Т.1) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5, Т.1).
Заочним рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.01.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано (а. с.79-80, Т.1).
Згідно з довідкою про зареєстрованих осіб на день смерті одного з них № 6453/0/99-24 від 22.03.2024 на день смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з ним за адресою АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 73, Т.1).
Окрім того, у матеріалах справи також наявні квитанції, які підтверджують факт неодноразового перерахунку коштів ОСОБА_5 на рахунок ОСОБА_1 (а.с. 23-51, Т.1).
Відповідно до нотаріально посвідчених заяв ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 слідує, що останні підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 81, 232, 233, Т.1).
Вказані обставини також підтверджує у поданому до апеляційного суду клопотанні мати ОСОБА_5 – ОСОБА_2 .
Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судовому засіданні також підтвердили факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.33-42, Т.2).
Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_9 (рідного брата ОСОБА_5 ) також слідує, що всі клопоти пов`язані з організацією похорон ОСОБА_5 (як організаційні, так і фінансові) взяла на себе ОСОБА_1 (а.с.232, Т.1).
Наведені у нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_9 обставини узгоджуються з наявними у матеріалах справи доказами, а саме накладною №074 від 27 квітня 2023 року, виданою на ім`я ОСОБА_1 , про оплату ритуальних послуг (а.с.72, Т.1).
Згідно щорічної декларації ОСОБА_1 , поданої як особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік слідує, що остання у графі «Інформація про членів сім`ї суб`єкта декларування» щодо зв`язку ОСОБА_5 із суб`єктом декларування зазначала «особи, які спільно проживають та не перебувають у шлюбі» (а.с.234-241, Т.1).
Аналогічні дані було зазначено заявником у поданих нею щорічних деклараціях за 2020-2022 роки (а.с.1-28, Т.2).
Згідно видаткових накладних, долучених до матеріалів справи, вбачається придбання ОСОБА_1 будівельних матеріалів для утримання їх спільного житла (а.с.74-77, Т.1).
З огляду на наведене, оцінивши в сукупності наявні у матеріалах справи докази, беручи до уваги факт спільного проживання заявника з померлим за адресою: АДРЕСА_1 , показання свідків, неодноразове надсилання померлим заявнику грошових коштів, а також утримання заявником їх спільного житла, колегія суддів дійшла висновку про наявність достатніх підстав для визнання факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. При цьому в будь-якому іншому шлюбі вказані особи не перебували.
Відмовляючи у задоволенні заяви з підстав відсутності у заявника права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд першої інстанції вказаного не врахував та вийшов за межі заявлених вимог, надаючи оцінку можливості отримання заявником такої допомоги, оскільки вирішення питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги здійснюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві – резервістами, і фактично не надав жодної оцінки обставинам, які наведені заявницею у поданій заяві щодо проживання її однією сім`єю з ОСОБА_5 , тобто по суті поданої заяви, та не врахував, що наявність/відсутність у заявника підстав для отримання вищевказаної допомоги не є предметом доказування у даній справі.
Відповідно до ч. 1 п. 1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення заявлених вимог.
Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 вересня 2024 року скасувати, ухваливши у справі нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) без шлюбу у період з 04.02.2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 (день смерті) за адресою: АДРЕСА_2 .
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 30 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: