ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/16154/22                                             Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Кониченко О.М.,                                                                                   
                                                                                                                                     Суддя-доповідач Кобаль М.І.     

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                             Кобаля М.І.,
суддів                                                      Бужак Н.П., Черпака Ю.К., 
при секретарі                                               Литвин С.В.
за участю:
представника позивача:                        Павликівського В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення Публічного акціонерного товариства «ВІЕЙБІ БАНК» з ринку на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року по справі за адміністративним позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення Публічного акціонерного товариства «ВІЕЙБІ БАНК» з ринку до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - позивач, ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб) звернулося до суду із адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту - відповідач, Шевченківський ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)) в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову від 24.06.2022 ВП № НОМЕР_1 про накладення штрафу, відповідно до якої на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» накладено штраф в розмірі 5100, 00 гривень.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року у задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, який з`явився у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін,    виходячи з наступного. 
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи,  рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.11.2020 року у справі №456/1582/19 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» внести до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб оформлені відповідно до вимог Положення №3711 зміни до реєстру акцептованих кредиторів, а саме: включити вимогу ОСОБА_1 на суму 92640,39 грн., встановлену рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.10.2015 по справі №456/2433/15-ц до четвертої черги. Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до реєстру акцептованих кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк» щодо включення вимоги ОСОБА_1 на суму 92640,39 грн., встановлену рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.10.2015 по справі №456/2433/15-ц до четвертої черги. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Метлушенко Г.О. від 24.06.2022 ВП № НОМЕР_1 накладено штраф на ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 5 100,00 грн., за невиконання без поважних причин рішення суду, при примусовому виконанні виконавчого листа № 456/1582/19 Стрийського міськрайонного суду Львівської області про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» внести до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб оформлені відповідно до вимог Положення №3711 зміни до реєстру акцептованих кредиторів, а саме: включити вимогу ОСОБА_1 на суму 92640,39 грн, встановлену рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.10.2015 по справі №456/2433/15-ц до четвертої черги (далі по тексту - оскаржувана постанова).
Як зазначає позивач, вище вказане рішення суду не може бути виконане з огляду на те, що на підставі постанови Правління НБУ від 20.11.2014 року №733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банку» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».
Так, постановою правління НБУ № 188 від 19.03.2015 року прийнято рішення «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Славкіну М.А. строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно.
Позивач вважаючи, що оскаржувану постанову протиправною, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, судом першої інстанції зазначено, що станом на момент винесення оскаржуваної постанови, позивач відповідних пояснень та доказів відносно існування поважних причин невиконання рішення суду державному виконавцю не надавав, в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які листи (повідомлення).
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що оскаржувану постанову винесено більше ніж через 6 місяців після відкриття виконавчого провадження, що більш ніж достатньо для повідомлення виконавця про існування обставин, що впливають на виконання рішення суду або ускладнюють його.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позовної заяви позивача зведені фактично до незгоди з рішенням суду у справі № 456/1582/19.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Спеціальним законом, що встановлює умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII, в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).
За визначенням статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Засади виконавчого провадження передбачені частиною першою статті 2 Закону № 1404-VIII, зокрема виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 
1) верховенства права; 
2) обов`язковості виконання рішень.
Статтею 3 Закону № 1404-VIII визначено перелік рішень та виконавчі документи, що підлягають примусовому виконанню, до яких відповідно до пункту 5 частини першої указаної норми віднесено, зокрема, постанови державних виконавців про накладення штрафу.
Вимоги до виконавчого документа установлені статтею 4 Закону № 1404-VIII.
Так, за приписами частини першої статті 4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі, зокрема, зазначаються:
- повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи (пункт 3);
- ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності) (пункт 4).
Частиною четвертою статті 4 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема:
- пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 2);
- Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника (пункт 4);
- виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону (пункт 6);
- Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку (пункт 11).
У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
Частиною 2 статті 15 Закону № 1404-VIII визначено, що боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 1404-VIII державний виконавець під час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження перевіряє виключно наявність виконавчого документа, його відповідність вимогам закону за формою і змістом, а також дотримання строків його пред`явлення до виконання. 
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що державний виконавець не наділений повноваженнями давати правову оцінку суті виконавчого документа, у тому числі не уповноважений тлумачити зміст судового рішення, оцінювати правильність визначення сторін у справі чи обґрунтованість накладення відповідного зобов`язання.
Окремо слід зауважити, що в матеріалах справи відсутні докази порушення строків пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
Згідно з приписами статті 12 Закону № 1404-VIII постанова про накладення штрафу може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців, про що в ній також зазначено. Пропуск строку зобов`язує державного виконавця відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 2 частини четвертої статті 4 цього Закону, проте в даній справі підстави для такого відсутні, так як державним виконавцем дотримані вимоги в цій частині при відкритті виконавчого провадження.
Правову позицію з цього приводу неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема у постанові від 07 лютого 2024 року у справі № 372/4752/21 вказав, що перевірка державним виконавцем правомірності судового рішення або іншого виконавчого документа не входить до його компетенції. Така оцінка може бути надана виключно судом у відповідному процесуальному порядку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 травня 2024 року у справі № 640/19855/23, в якій суд зазначив, що виконавець при відкритті виконавчого провадження не вправі оцінювати юридичну природу боржника або давати тлумачення рішенню суду. У випадку наявності сумнівів щодо обсягу чи характеру обов`язку, заінтересована особа повинна звертатися до суду, який видав виконавчий документ, а не оскаржувати постанову виконавця як протиправну.
Мотиви позову та апеляційної скарги позивача зводяться до того, що виконавче провадження відкрито щодо неналежного боржника, який, на думку позивача, не є особою, відповідальною за виконання виконавчого документа.
Відтак, на думку апелянта, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є правонаступником сторони виконавчого провадження. Не призводить до такого правонаступництва і заміна керівника юридичної особи, що також мало місце у справі, що переглядається, адже така не впливає на її цивільну дієздатність. У цьому зв`язку, суд першої інстанції здійснивши безпідставну заміну сторони виконавчого провадження, переклав зобов`язання на неналежну сторону   боржника.
Втім, такий боржник визначений безпосередньо в постанові державного виконавця від 13.12.2021 року № НОМЕР_1 про відкриття виконавчого провадження.
При цьому, вказана постанова відповідає всім вимогам, передбаченим статтею 4 Закону № 1404-VIII, зокрема щодо зазначення належних реквізитів боржника. 
Отже, дії державного виконавця при відкритті виконавчого провадження ґрунтувалися на чинному та належному виконавчому документі. 
В свою чергу, у разі незгоди зі змістом виконавчого документа, у тому числі із зазначенням особи боржника, саме така постанова мала бути оскаржена позивачем у визначеному законом порядку.
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у справі № 757/13519/23-а наголошено, що сам по собі факт зміни або завершення повноважень окремої посадової особи не є підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. У випадку незгоди із змістом виконавчого документа або особою боржника необхідно звертатись до суду, який видав виконавчий документ, для усунення таких сумнівів.
Наявність обставин, які ускладнюють або унеможливлюють виконання виконавчого документа, або свідчать про зміну правової природи боржника (наприклад, завершення повноважень уповноваженої особи Фонду), не є підставою для визнання протиправною постанови про відкриття виконавчого провадження. 
У такому разі заінтересована особа вправі звернутися до суду, який видав виконавчий документ, з відповідною заявою про зміну способу і порядку його виконання, роз`яснення судового рішення або визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач не вчиняв жодних дій, спрямованих на оскарження виконавчого документа як такого, не звертався до суду із заявами про роз`яснення судового рішення, зміну способу або порядку його виконання, чи визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 
Таким чином, постанова від 13.12.2021 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 є чинною, а боржником в ній визначено - Уповноважену особу  Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК».
Щодо доводів апелянта про бездіяльність державного виконавця та ненадання правової оцінки в частині невиконання рішення через наявність поважних причин, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.  
Так, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13   Закону № 1404-VIII).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частини 1-2 статті 18 Закону № 1404-VIII).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Приписами частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII обумовлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано положеннями частин першої - третьої статті 63 Закону №1404-VIII, згідно частини першої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Статтею 75 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Отже, наведені вище правові норми визначають, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.
При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
Тобто, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що у даному випадку, не виконання боржником рішення суду без поважних причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження».
Так, дослідивши матеріали справи та доводи сторін, суд апеляційної інстанції встановив, що станом на момент винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови від 24.06.2022 року у ВП № НОМЕР_1 про накладення штрафу боржником судове рішення виконано не було. Належних доказів поважності  причин невиконання вказаного судового рішення, боржником не надано.
У свою чергу, поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VІІІ, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Тобто, поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що підстави відкладення проведення виконавчих дій регламентовано положеннями статті 32 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.
Разом з тим, жодних документів, що є підставою для відкладення проведення виконавчих дій чи зупинення вчинення виконавчих дій боржником надано не було, що не спростовано останнім, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції. 
Також, колегія суддів звертає увагу, що тривалий час рішення суду, яким поновлено законні права та інтереси ОСОБА_1 є невиконаним тривалий час, без поважних на те причин.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. 
Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. 
Частиною другою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до положень статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.
Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Між тим, як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, станом на 24.06.2022, тобто на момент винесення оскаржуваної постанови, інформації про виконання рішення суду від боржника не надходило. Про поважні причин, які перешкоджають виконанню рішення суду боржником не повідомлено виконавчий орган.
Відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження. 
Частиною четвертою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що приймаючи оскаржену постанову від 24.06.2022 ВП № НОМЕР_1 про накладення штрафу, Шевченківський ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) діяв на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та у межах своїх повноважень, а тому відсутні законні підстави для скасування оскаржуваної постанови.
Так, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У даному випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій, відповідно до норм чинного законодавства.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. 
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення Публічного акціонерного товариства «ВІЕЙБІ БАНК» з ринку - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                              Ю.К. Черпак

Повний текст виготовлено 17.07.2025 року