ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 757/6850/25-а                                                Головуючий у І інстанції - Остапчук Т.В.
                                                                                                   Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 липня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
  Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Бужак Н.П., Василенка Я.М.,

                                      при секретарі:                  Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від                 19 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, - 
В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив скасувати Постанову Відповідача від 08 січня          2025 року № 24/25 за справою про адміністративне правопорушення.
Позов обґрунтований тим, що Позивача знято з військового обліку 28.10.2019, про що свідчить довідка ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.10.2019. Положеннями частини 3 статті 36 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час зняття Позивача з військового обліку) було передбачено, що військовий облік громадян України, які постійно проживають за кордоном, не ведеться. Постановою від 07.06.2024 № 675 було додатково введено механізм постановки на облік через дипломатичну установу України за кордоном. Проте, фактична відсутність у дипломатичних установах (немає уповноважених фахівців тощо) можливості реалізації механізму і робить його формальним. Позивач не був ознайомлений з документами Відповідача, у зв`язку з чим просив суд скасувати постанову Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2025 року відмовлено в позові.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити.
В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Апеляційна скарга мотивована доводами, які аналогічні викладеним у позовній заяві, та стосуються того, що матеріали справи не містять належних доказів вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.
Представником Позивача - адвокатом Тарановським А.О. було подано додаткові пояснення, в яких він наполягає на задоволенні апеляційної скарги.
Згідно з частиною 5 ст. 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, представника Позивача, дослідивши та перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що                  08 січня 2025 року Начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення № 24/25, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено на нього штраф у розмірі 25 500 грн.
У вказаній постанові зазначається, що 21.10.2024 Позивачу була направлена повістка № 735504 від 21.10.2024 (номер відправлення Уркпошти 0110315384877) за якою ОСОБА_1 належало з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 о 09.00 годині 04.11.2024. Зазначене відправлення було повернуто відправникові 12.11.2024 з відповідною довідкою Укрпошти ф.20 «Про причини повернення/досилання».
Позивач повинен був прибути 04 листопада 2024 року о 09 годині 00 хвилин до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , проте у вказаний день не з`явився, про що був складений Акт про неявку за повісткою від 05.11.2024.
Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Станом на 12.11.2024 ОСОБА_1 про причини неявки відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не повідомив та у строк, що не перевищує сім календарних днів не прибув, про що був складений Акт про неявку за повісткою від 12.11.2024.
ОСОБА_1 було направлено повідомлення про час та місце складання протоколу про адміністративне правопорушення та запропоновано прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , 04.01.2025 о 12-00 для складання Протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (номер відправлення Укрпошти 0110400491291), проте ОСОБА_1 для складання протоколу не прибув, відповідно до абз. 5 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення щодо гр. ОСОБА_1 , передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не складався.
Дослідивши матеріали справи, Начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 дійшов висновку, що в діях гр. ОСОБА_1 присутні достатні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме неявка за повісткою для уточнення даних, тим самим порушив вимоги статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що вчинено в особливий період.
Даною постановою до Позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 000,00 грн.
Позивач, вважаючи постанову по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 24/25 протиправною, звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач не був виключений з військового обліку, що в тому числі підтверджується і Довідкою яка видана офіцеру запасу, що від`їжджає за кордон від 26.10.2019, на яку Позивач посилається, тобто Позивач залишився військовозобов`язаним відповідно до вимог законодавства України.
21.10.2024 Позивачу була направлена повістка № 735504 від 21 жовтня 2024 року, (номер відправлення Укрпошти 0110315384877) за якою йому належало з`явитися до Відповідача о 09.00 годині 04.11.2024. Зазначене відправлення було повернуто Відправникові 12.11.2024 з відповідною довідкою Укрпошти ф.20 «Про причини повернення/досилання» - відсутність адресата за вказаною адресою.
Посилання Позивача на ч. 1 ст. 58 Конституції України як на підставу, що виключає застосування положень постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» від 16 травня 2024 року № 560 щодо нього є безпідставним та необґрунтованим, оскільки Постанова № 560 поширюється на всіх військовозобов`язаних та резервістів, яким є Позивач відповідно до законодавства України.
Позивач посилався, що оскаржувана Постанова № 24/25 не відповідає встановленому зразку. 
Проте, додатком № 4 до Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 01 січня 2024 року № 3 затверджено форму (зразок) постанови по праві про адміністративні правопорушення.
Постанова № 24/25 відповідає вимогам як ст. 283 КУпаП так і зразку (формі) згідно Додатку № 4 до Інструкції, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 № 3.
Посилання Позивача на такі невідповідності Постанови № 24/25, як зайві відомості щодо громадянства Позивача, та наявного в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів місця проживання/реєстрації Позивача, що зазначені в постанові, жодним чином не впливають на її незаконність, оскільки зазначені відомості відповідають ст. 283 КУпАП.
Крім того, Позивач не наводить які саме права могли бути порушені такими, на його думку, невідповідностями Постанови № 24/25 затвердженій формі/зразку, та як це вплинуло на результати розгляду адміністративної справи та прийняте рішення.
Таким чином, суд першої інстанції вважав, що Відповідачем було дотримано встановленого законом порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно Позивача, підтверджено правомірність прийняття оскаржуваної постанови, тому правові підстави для її скасування відсутні, а у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Статтею 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Згідно з частиною 3 статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII), який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;       резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;
- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;
- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII) особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.
Таким чином, з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, що охоплюється дією особливого періоду.
Відповідно до п. 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року  № 3633- ІХ громадяни України, які були зняті з військового обліку у зв`язку з вибуттям межі України на строк більше трьох місяців, зобов`язані протягом 30 днів з дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України, що визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном, стати на військовий облік громадян України.
До 05.01.2023 року був чинний Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року № 921.
В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року              № 1487, яка набрала чинності 05 січня 2023 року, було затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 563 внесено зміни до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та визначено, що громадяни України, які були зняті з військового обліку у зв`язку з вибуттям за межі України на строк більше трьох місяців, зобов`язані протягом        30 днів з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня      2024 року № 563 (набрала чинності 18 травня 2024 року) стати на військовий облік шляхом особистого прибуття до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів за їх вибором.
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»                      № 3543-XII визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані:
- з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;
- надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;
- проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону № 3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:
- військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;
- резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;
- військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;
- військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;
- особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.
Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
У повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються:
1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка;
2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку;
3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
4) місце, день і час явки за викликом;
5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку;
6) реєстраційний номер повістки;
7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.
Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:
- перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;
- смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону № 3543-XII порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560), який Визначає:
- механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
- процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів;
- процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи;
- процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення;
- організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби;
- процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
- механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.
Відповідно до п. 2 Порядку № 560 на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», для комплектування (доукомплектування) з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, навчальних частин (центрів) (далі - військові частини) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (далі - Збройні Сили та інші військові формування).
Згідно з п. 21 Порядку № 560 за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Відповідно до п. 22 Порядку № 560 резервісти та військовозобов`язані, у яких відсутній (які втратили) військово-обліковий документ, уточнюють свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або місцезнаходження чи відповідному підрозділі розвідувальних органів, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ, де вони перебувають на військовому обліку. У такому разі під час уточнення облікових даних їм оформляється військово-обліковий документ.
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління, військовими частинами Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (далі - Порядок № 1487).
Згідно з п.п. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком 2 до Порядку № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності Позивача містить відомості про порушення вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме неприбуття Позивача за повісткою № 735504 для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особливий період.
Позивачем в апеляційній скарзі та у додаткових поясненнях зазначено, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні адміністративного позову не надав оцінки тому факту, що у справі наявна копія його паспорту з відміткою про зняття з реєстрації місця проживання за адресою, за якою було направлено повістку. 
Також, суд першої інстанції залишив без уваги ту обставину, що у повістці був відсутній QR-код, та що Відповідач не надав опис вкладення, а тому дійшов помилкового висновку про її відповідність вимогам п. 30-1 Порядку № 560.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п.п. 28, 29 Порядку № 560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
У повістці зазначаються:
- прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) і дата народження громадянина, якому адресована повістка;
- найменування районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ, що видав повістку;
- мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;
- місце, день і час явки за викликом;
- найменування посади, власне ім`я та прізвище, підпис посадової особи, яка видала повістку, та дата її підписання - для повісток, оформлених на бланку. Такі повістки скріплюються гербовою печаткою;
- прізвище та власне ім`я керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, дата накладення кваліфікованого електронного підпису - для повісток, сформованих за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
- реєстраційний номер повістки;
- роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.
Згідно з п. 30 Порядку № 560 повістка може формуватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або оформлюватися на бланку, який заповнюється представником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
У разі формування повістки за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на повістку кваліфікований електронний підпис у день її формування.
У разі оформлення повістки на бланку керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу засвідчує її особистим підписом та скріплює гербовою печаткою.
Відповідно до п. 30-1 Порядку № 560 кожна повістка, сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, містить унікальний електронний ідентифікатор у вигляді QR-коду (далі - QR-код).
QR-код містить інформацію, зазначену в пункті 29 цього Порядку, а також реєстраційний номер поштового відправлення у разі відправлення повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням.
Повістка, сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, може бути роздрукована. У такому разі її паперова форма повинна містити придатний для зчитування QR-код з відповідною інформацією.
Згідно з п. 30-3 Порядку № 560 у разі надсилання повістки, сформованої за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення, на такому відправленні повинні зазначатися штриховий кодовий ідентифікатор оператора поштового зв`язку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається повістка.
В описі вкладення зазначається інформація про найменування поштового відправлення, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається поштове відправлення, найменування вкладення із кількістю аркушів, власне ім`я та прізвище керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, інформація про дату накладення кваліфікованого електронного підпису.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні адміністративного позову вказав, що повістка від 21 жовтня 2024 року № 735504 була сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з використанням відомостей і даних (в тому числі щодо адреси реєстрації/проживання), що містяться в реєстрі, та відповідає вимогам п.п. 29, 30, 30-1, 30-2, 30-3 Постанови № 560.
Проте, колегія суддів, дослідивши наявну в матеріалах даної адміністративної справи повістку від 21 жовтня 2024 року № 735504 встановила, що вона не сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а є оформленою на бланку, у зв`язку з чим опис вкладення не є обов`язковим.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказана повістка відповідає вимогам п.п. 28, 29, 30 Постанови № 560, оскільки містить всі необхідні та визначені вказаними положеннями реквізити, зокрема на ній наявний особистий підпис керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки та вона скріплена гербовою печаткою.
Щодо доводів Позивача, що він не отримував повістки 21 жовтня 2024 року                        № 735504, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з пп. 2 п. 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є:
- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Як вбачається з матеріалів даної адміністративної справи, 21.10.2024 Позивачу засобами поштового зв`язку було надіслано повістку від 21 жовтня 2024 року № 735504, (номер відправлення Укрпошти 0110315384877) за якою йому належало з`явитися до Відповідача о 09.00 годині 04.11.2024.
Зазначене відправлення було повернуто Відправникові (Відповідачу) 12.11.2024 з відповідною довідкою Укрпошти ф.20 «Про причини повернення/досилання» - відсутність адресата за вказаною адресою.
Щодо посилання Позивача на відомості, зазначені на сайті АТ «Укрпошта» щодо зазначеного відправлення, як на доказ неналежного повідомлення Позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2024 року № 1147 до Правил надання послуг поштового зв`язку внесено зміни, яким передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). Рекомендовані листи з позначками «Повістка ТЦК», «Вручити особисто» підлягають врученню особисто адресатам. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».
Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.
Вказане вище відповідає відміткам, здійсненим у довідці Укрпошти ф.20 «Про причини повернення/досилання» (а.с. 69) - відсутність адресата за вказаною адресою.
Представником Позивача в додаткових поясненнях зазначено, що в разі проставлення на формі 20 відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою, то таке поштове відправлення було б повернене об`єктом поштового зв`язку зі спливом 3 (трьох) робочих днів, проте воно повернене зі спливом 14 календарних днів, що передбачено Правилами надання послуг поштового зв`язку для поштових відправлень без позначки «Повістка ТЦК».
Проте, колегія суддів звертає увагу, що довідка Укрпошти заповнюється працівником об`єкта поштового зв`язку, а не Відправником (Відповідачем), у зв`язку з чим останній не може нести відповідальності за достовірність відомостей, вказаних у вищенаведеній довідці, а також щодо строку повернення поштового відправлення відправнику.
Представник Позивача як в апеляційній скарзі, так і в додаткових поясненнях також стверджує, що зазначена адреса не є адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання Позивача.
На підтвердження цієї обставини Позивач надав довідку офіцера запасу, що від`їжджає за кордон від 28 жовтня 2019 року № 3/106, а також копію паспорту з відміткою про зняття з реєстрації місця проживання 30 жовтня 2019 року.
Відповідачем у відзиві на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу вказано, що він володів інформацією та відомостями щодо намірів виїзду гр. ОСОБА_1 в 2019 році у закордонне відрядження в Малайзію, після повернення з якого, він мав знову стати на військовий облік відповідно до вимог діючого законодавства.
Відомостями про мету виїзду гр. ОСОБА_1 в 2019 році саме на постійне проживання за кордон Відповідач не володів.
Позивач не надав належних доказів, що підтверджували б підставу виїзду його за кордон в 2019 році саме на постійне проживання та належне інформування про це Відповідача.
Відповідач вказує, що з часу свого повернення із закордонного відрядження у               2019 році, гр. ОСОБА_1 до Відповідача не звертався, відомостей про зміну військово-облікових даних (в тому числі про зміну місця проживання) не надавав.
Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не був виключений з військового обліку, що в тому числі підтверджується і Довідкою яка видана офіцеру запасу, що від`їжджає за кордон від 28.10.2019 № 3/106, на яку Позивач посилається, тобто він залишився військовозобов`язаним відповідно до вимог законодавства України.
Позивач в апеляційній скарзі також наголошує, що станом на день зняття його з обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 28.10.2019, відповідно до п. 20 чинного на той час Порядку № 921 не підлягали взяттю на військовий облік військовозобов`язаних державними органами, підприємствами, установами та організаціями особи, які вибули на строк більше трьох місяців за межі України та особи, які вибули до інших країн на постійне місце проживання.
На підставі п. 30 Постанови № 921 Позивач, як особа що вибувала за межі України, був знятий з військового обліку, а його військово-обліковий документ - вилучений.
Чинне на той час законодавство не містило таких конструкцій як «тимчасове зняття з військового обліку на час відрядження». А тому доводи Відповідача до наявності в нього «інформації та відомостей» щодо наміру Позивача виїхати в 2019 році у закордонне відрядження в Малайзію, «після повернення з якого, він мав знову стати на військовий облік відповідно до вимог діючого законодавства» - не підтверджуються чинними тоді нормативними документами.
Відповідач не обґрунтував яким чином після зняття з обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 Відповідач продовжує «тримати» Позивача на обліку.
Колегія суддів звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від                   30 грудня 2022 року № 1487, яка набрала чинності 05 січня 2023 року, було затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Вказаною постановою № 1487 було визнано такою, що втратила чинність, зокрема постанова Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року № 921 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних» (Офіційний вісник України, 2016 р., № 99, ст. 3230).
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 563 було внесено зміни до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, та визначено, що громадяни України, які були зняті з військового обліку у зв`язку з вибуттям за межі України на строк більше трьох місяців, зобов`язані протягом 30 днів з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 563 (набрала чинності 18 травня 2024 року) стати на військовий облік шляхом особистого прибуття до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів за їх вибором.
Крім того, відповідно до приписів п. 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня  2024 року № 3633-ІХ Позивач, як громадянин України, який був знятий з військового обліку у зв`язку з вибуттям за межі України на строк більше трьох місяців, зобов`язаний був протягом 30 днів з дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України, що визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном (набрала чинності 18 травня 2024 року), стати на військовий облік громадян України.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII, зокрема інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Таким чином, в силу наведених вище приписів законодавства Позивач мав самостійно стати на військовий облік та уточнити свої облікові дані, чого останнім здійснено не було.
Колегія суддів також звертає увагу, що навіть пунктом 30 Постанови № 921, в редакції, чинній на день зняття Позивача з обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 - 28.10.2019, було передбачено, що у разі зняття (виключення) призовників і військовозобов`язаних із військового обліку виконавчими органами сільських, селищних та міських рад у картках первинного обліку ставляться відповідні відмітки.
Призовники і військовозобов`язані, які вибувають за межі України на постійне місце проживання, направляються виконавчими органами сільських, селищних та міських рад до районних (міських) військових комісаріатів для зняття їх із військового обліку та вилучення військово-облікових документів.
Картки первинного обліку призовників і військовозобов`язаних, знятих із військового обліку у зв`язку з вибуттям в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю), зберігаються протягом п`яти років та знищуються після їх чергового звіряння з обліковими даними районних (міських) військових комісаріатів.
Решта карток первинного обліку призовників і військовозобов`язаних, знятих (виключених) з військового обліку, зберігаються до виповнення їм 65 років, після чого знищуються із складенням акта.
Таким чином, чинне на день зняття Позивача з обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 - 28.10.2019 законодавство передбачало зберігання картки первинного обліку Позивача, як військовозобов`язаного, знятого із військового обліку у зв`язку з вибуттям в іншу місцевість протягом п`яти років, та звіряння у вказаний строку облікових даних Позивача, тобто до 28.10.2024 (повістку № 735504 Позивачу було направлено 21.10.2024).
Щодо копії паспорту Позивача з відміткою про зняття з реєстрації місця проживання 30 жовтня 2019 року, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 6 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, у верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис «Україна», нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис «Паспорт».
На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис «Паспорт громадянина України».
На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою.
Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються.
Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних до паспорта, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина.
В матеріалах даної адміністративної справи наявні копії 1, 2, 3, 10, 11 аркушів паспорта Позивача.
Проте, Позивачем не надано 12 -16 сторінок його паспорта, де також має міститися інформація про реєстрацію постійного місця проживання громадянина.
Крім того, в матеріалах даної адміністративної справи відсутні відомості про те, що Позивач повідомляв Відповідача про зміну місця проживання.
Таким чином, на думку колегії суддів ОСОБА_1 належним чином та з дотриманням процедури було надіслано повістку за відомою Відповідачу адресою місця проживання Позивача.
Щодо доводів Позивача, викладених в апеляційній скарзі, що в матеріалах даної адміністративної справи відсутні докази виклику його для розгляду справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.
Як вказано в оскаржувані постанові Відповідача № 24/25, ОСОБА_1 було направлено повідомлення про час та місце складання протоколу про адміністративне правопорушення та запропоновано прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою:         АДРЕСА_1 , 04.01.2025 о 12-00 для складання Протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (номер відправлення Укрпошти 0110400491291), проте ОСОБА_1 для складання протоколу не прибув, відповідно до абз. 5 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення щодо        гр. ОСОБА_1 , передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не складався.
Відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу було додано повідомлення від                   23 грудня 2024 року № 13193 про час та місце складання протоколу про адміністративне правопорушення та запропоновано прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , 04.01.2025 о 12-00 для складання Протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Як вбачається з матеріалів даної адміністративної справи, Позивачу засобами поштового зв`язку було надіслано повідомлення від 23 грудня 2024 року № 13193 (номер відправлення Укрпошти 0110400491291) за яким йому належало з`явитися до Відповідача         о 12.00 годині 04.01.2025, проте зазначене відправлення було повернуто Відправникові (Відповідачу).
Таким чином, ОСОБА_1 також було надіслано повідомлення від 23 грудня 2024 року № 13193 за відомою Відповідачу адресою місця проживання Позивача.
Також, Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що Постанова № 24/25 за своєю формою не відповідає вимогам Наказу Міністерства оборони України від 01.01.2024 № 3 «Про затвердження Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення».
Колегія суддів звертає увагу, що процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) визначено Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою Наказом Міністерства оборони України від 01 січня             2024 року № 3 (далі - Інструкція № 3).
Згідно з пунктом 10 розділу II Інструкції № 3 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до статті 283 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення (додаток 4) (далі - постанова).
Постанова заповнюється державною мовою друкованим способом або від руки розбірливим почерком. 
Так, додатком № 4 до Інструкції № 3 затверджено форму (зразок) постанови по праві про адміністративні правопорушення.
Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити також відомості про дату, спосіб надходження та зміст заяви від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Крім того, у постанові про накладення адміністративного стягнення мають міститися інформація про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати штрафу, та відомості про те, що постанова вважатиметься виконаною у разі сплати протягом десяти календарних днів з дня набрання такою постановою законної сили не менше ніж 50 відсотків розміру штрафу.
Колегією суддів досліджено оскаржувану постанову № 24/25 (а.с. 9-12), яка відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, Інструкції № 3, та у встановленому порядку підтверджує висновки Відповідача про встановлені в оскаржуваній постанові правопорушення Позивача.
Зокрема, відсутність відомостей у Постанові № 24/25 щодо місця роботи Позивача та реквізитів документа, що посвідчує особу, Позивач в позовній заяві трактував як обізнаність Відповідача про те, що Позивач не знаходиться на військовому обліку і перебуває поза межами України.
Проте, як зазначено Відповідачем у відзиві на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу, він зазначеними відомостями не володіє, оскільки Позивач з 2019 року не уточнював/оновлював свої данні як військовозобов`язаний відповідно до вимог законодавства України і вони відсутні в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Об`єктивна сторона правопорушення викладена повною мірою, та відповідає опису обставин, встановлених під час розгляду справи, а резолютивна частина відповідає прийнятому у справі рішенню відповідно до вимог ст. 283 КУпАП.
Позивач також не наводить які саме права могли бути порушені такими, на його думку, невідповідностями Постанови № 24/25 затвердженій формі/зразку, та як це вплинуло на результати розгляду адміністративної справи та прийняте рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що наявними в матеріалах даної адміністративної справи доказами підтверджено, що керівник ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягуючи до відповідальності за вчинене адміністративного правопорушення Позивача, діяв на підставі та в межах вимог чинного законодавства.
Надаючи оцінку доводам Позивача про те, що було порушено процедуру направлення повістки, розгляду справи та не забезпечено реалізацію прав, визначених законом, колегія суддів зазначає наступне.
Порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Так, певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultraviresaction - invalidact).
Проте, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/18.
Позивач скористався правом подання адміністративного позову, що забезпечило йому можливість довести ті обставини, на яких гуртуються його вимоги, надати відповідні пояснення, додаткові пояснення (заперечення на відзив) по суті адміністративного правопорушення.
Крім того, Позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення та скористався допомогою захисника, у зв`язку з чим подальший захист прав і свобод особи забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17 травня 2018 року у справі № 753/4366/17, можливі                окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови не спростовують здійсненого адміністративного правопорушення, оскільки окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за наявності передбачених законом підстав та відповідних доказів.
Щодо процесуальних порушень, представник Позивача в апеляційній скарзі вказує на те, що суд першої інстанції всупереч ч. 8 ст. 79, ч. 6 ст. 162 КАС прийняв відзив та додані до нього докази, замість того, аби вирішити справу за наявними матеріалами.
Також, представник Позивача в додаткових поясненнях, поданих до суду апеляційної інстанції, наголошував, що відзив на апеляційну скаргу, поданий з пропуском встановленого строку.
Таке порушення норм процесуального права є суттєвим, оскільки через нього масив доказів у справі було змінено на користь суб`єкта владних повноважень, а в основу рішення покладені безпідставно долучені докази. Це призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 8 ст. 79 КАС України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 304 КАС України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. 
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що згідно з ч. 6 ст. 304 КАС України до відзиву на апеляційну скаргу застосовуються правила, встановлені частиною другою статті 175 цього Кодексу.
Частиною другою статті 175 КАС України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Отже, вирішення спору за наявними матеріалами справи є правом, а не обов`язком суду.
Крім того, частина 3 статті 2 КАС України визначає, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема є: верховенство права (пункт 1), рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (пункт 2), змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4).
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина 4 статті 9 КАС України).
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Тобто, судом першої інстанцій було враховано приписи статті 9 КАС України, відповідно до яких розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі.
При цьому, зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В контексті наведених положень, суд апеляційної інстанції має право досліджувати докази, які стосуються обставин справи.
Крім того, аналізуючи викладені вище норми КАС України та засади адміністративного судочинства, суд зобов`язаний належно з`ясовувати обставини справи, досліджувати та оцінювати докази з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.
Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах даної адміністративної справи докази, колегія суддів вважає, що долучені Відповідачем до матеріалів справи докази є належними та допустимими в розумінні КАС України, такими що підтверджують правомірність дій Відповідача.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях Позивача наявний склад правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки в порушення норм законодавства України про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період не прибув до Відповідача по повістці № 735504 від 21.10.2024 для уточнення даних.
За результатами розгляду апеляційної скарги, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2025 року зазначивши, що підставами для задоволення адміністративного позову є доводи, викладені у даній постанові.
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині, в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Змінити мотивувальну частину рішення Печерського районного суду м. Києва від          19 травня 2025 року зазначивши, що підставами для відмови у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 є доводи, викладені у даній постанові.
В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 травня                        2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      Н.П. Бужак

                                                                                                                  Я.М. Василенко