Справа № 466/11149/24                                Головуючий у 1 інстанції: Едер П. Т. 
Провадження № 22-ц/811/3747/24                Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 липня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Цьони С.Ю. 
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 25 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір «Автопакет» № 06/39/07, за умовами якого банк надає у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, та платності грошові кошти у сумі 14 257.43 доларів США в порядку і на умовах, визначених договором. 05 лютого 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис № 501, за умовами якого рекомендовано задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором № 06/39/07 від 25 червня 2007 року за період з 26 серпня 2020 року до 22 жовтня 2020 року в розмірі 837227.52 грн., з яких 336987.65 грн. – заборгованість за кредитом, 499 939.87 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом, 300.00 грн. – сума плати за вчинення виконавчого напису. Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пицем А.А. відкрито виконавче провадження № 65404940 з виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса. Для вчинення виконавчого напису нотаріуса стягувач повинен був надати оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Для вчинення виконавчого напису стягувач надав договір № 06/39/07 від 25 червня 2007 року, який не був нотаріально посвідчений, відтак приватним нотаріусом не дотримано умов вчинення виконавчого напису, а порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
З наведених підстав просить визнати виконавчий напис, вчинений 05 лютого 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. за реєстровим № 501 на загальну суму 837227.52 грн. боржником за яким є ОСОБА_1 , таким, що не підлягає виконанню. 
Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 02 грудня 2024 року позов адвоката Дмитренка Володимира Павловича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню – задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 501, вчинений 05 лютого 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т. В.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», ЄДРПОУ 40340222 в дохід держави, 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», ЄДРПОУ 40340222 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на правову допомогу у розмірі 47 000,00 грн.
Рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що витрати на правничу допомогу, визначені позивачем, є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Підготовка до розгляду справи у суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, оскільки справа є нескладною, наявна велика кількість судової практики з аналогічних спорів, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, а відповідач повністю визнав позовні вимоги. Вважає, що за вищезазначених обставин витрати на правничу допомогу не повинні перевищувати 1000 грн. Стягуючи заявлені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 47000.00 грн., суд не врахував правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. З наведених підстав просить рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. 
З апеляційної скарги вбачається, що рішення суду оскаржується лише в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а відтак, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника ОСОБА_1 – Дмитренка В.П. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Стягуючи з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1  витрати на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, а понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 47000 грн. відповідають критеріям реальності адвокатських витрат, їх розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 134 ЦПК України).
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2 ст. 134 ЦПК України).
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входять до предмета доказування у справі.
Згідно з актом передачі-приймання наданих послуг за договором про надання правничої допомоги № 24.11-02.01 від 02 листопада 2024 року, складеним Адвокатським об`єднанням «Дмитренко та партнери» та ОСОБА_1 25 листопада 2024 року, у зв`язку з розглядом цивільної справи № 466/11149/24 ОСОБА_1 надано послуги з професійної правничої допомоги, що полягали в ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження № 65404940, підготовці позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підготовці заяви про забезпечення позову, підготовці відповіді на відзив, загальна вартість яких становить 47000 грн.
В акті передачі-приймання наданих послуг від 25 листопада 2024 року зазначено, що у сторін відсутні взаємні претензії та зауваження з приводу наданих адвокатом послуг, що перераховані в цьому акті.
Заперечуючи щодо заявленої суми понесених витрат на професійну правничу допомогу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» подало клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, мотивуючи тим, що розмір витрат є неспівмірним зі складністю справи, наданими адвокатом послугами та затраченим часом на їх надання. Вважає, що справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є складною, а в Єдиному державному реєстрі судових рішень велика кількість судової практики з аналогічних спорів. 
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.
У розумінні норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Такий правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 у справі № 922/445/19.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 та у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18.
Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позовні вимоги підлягають до задоволення, такі витрати заявника були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
Оскільки предметом позову є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого відкрито виконавче провадження, для написання та подання позовної заяви адвокату безспірно необхідно було ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, що відповідно потребувало затрати часу, як для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження так і написання позовної заяви, об`ємної за обсягом та обґрунтованої за змістом. 
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що крім позовної заяви, адвокатом підготовлено також інші процесуальні документи, а саме, заяву про забезпечення позову та відповідь на відзив.
Як вбачається з акту передачі-приймання наданих послуг від 25 листопада 2024 року вартість підготовки відповіді на відзив становить 20000 грн., однак на думку колегії суддів така сума є необґрунтованою.
            Зазначені в акті передачі-приймання наданих послуг від 25 листопада 2024 року вартість надання зазначених вище послуг з ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та написання позовної заяви, що становить 25000 грн., з підготовки заяви про забезпечення позову, відповіді на відзив, що становить 20000.00 грн., колегія суддів вважає явно завищеними та неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих послуг з огляду на те, що з аналогічних спорів наявна велика кількість судової практики, нормативно – правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося. 
Протоколом судового засідання від 02 грудня 2024 року підтверджується участь адвоката Дмитренка В.П. в судовому засіданні.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено повністю, а також складність справи, виконаний адвокатом обсяг робіт, беручи до уваги заперечення відповідача щодо неспівмірності розміру заявлених витрат на правничу допомогу, колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 47000.00 грн., який є значно завищеним, та вважає, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 20000.00 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу, що відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» – задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2024 рокув частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу – змінити, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000.00 грн.
В решті рішення суду – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 02.07.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 
Судді: О.М. Ванівський 
Р.П. Цяцяк