ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/11954/24  Номер провадження 22-ц/814/2099/25	Головуючий у 1-й інстанції Черняєва Т. М.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Дряниці Ю.В.
Суддів Пилипчук Л.І., Чумак О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2025 року у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за комунальні послуги- 
в с т а н о в и в:
У жовтні 2024 року представник ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернуся до суду з позовом до   ОСОБА_1 , у якому просив про стягнення з відповідача заборгованості за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 17304,83 грн. та судовий збір.
Позов мотивовано тим, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надає послуги з централізованого теплопостачання до квартири відповідача по АДРЕСА_1 , а відповідач такі послуги приймає та від їх отримання не відмовляється.
Покладені законодавством зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання відповідач належним чином не виконувала, у зв`язку з чим за період з 01 жовтня 2016 року по 01 вересня 2024 року утворилась заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 14611,37 грн, яку відповідач відповідно до вимог статті 625 ЦК України зобов`язана сплатити з урахуванням індексу інфляції за період з 21 листопада 2016 року по 20 лютого 2022 року в сумі 1912,71 грн та 3% річних в сумі 780,75 грн.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в сумі 17304,83 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто   ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» судові витрати у розмірі 3028 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд безпідставно взяв до уваги доводи позивача, що відповідач у період з 01.03.2015 року по 01.08.2024 року періодично здійснювала оплату послуг, оскільки доказів на підтвердження вказаних доводів позивачем не надано. Зазначає, що районний суд дійшов неправильного висновку щодо переривання строку позовної давності.
Також, звертає увагу суду на те, що суд протиправно стягнув з відповідача судовий збір, оскільки ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, а отже звільнена від сплати судового збору.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Районним судом встановлено, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надає послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_2 , споживачем яких у спірний період була відповідач   ОСОБА_1 . 
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги теплопостачання, за вищевказаною адресою за період з 01.10.2016 по 01.09.2024 утворилась заборгованість у сумі 14611,37 грн.
На підставі статті 625 ЦК України за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання за період з 21.11.2016 по 20.02.2022 позивачем нарахований індекс інфляції в сумі 1912,71 грн та 3% річних у сумі 780,75 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином свої зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню із застосуванням положень статті 625 ЦК України, починаючи з 01.10.2016 до 01.09.2024.
Також зазначено, що з 01.03.2015 по 01.08.2024 відповідачем здійснювались оплати, що свідчить про визнання відповідачем заборгованості та переривання строку позовної давності. Враховуючи пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого строки визначені статтями 257 та 258 ЦК України продовжуються на строк дії карантину встановленого з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з позовом в межах позовної давності.
Колегія суддів з даним висновком місцевого суду погоджується.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Згідно частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
20 січня 2025 року відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просила застосувати до позовних вимог трирічний строк позовної давності.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).
Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц (провадження № 61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згоду чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта.
Крім того, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу (постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 161/20278/14-ц, провадження № 61-9859св18).
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок доказування факту переривання позовної давності покладається на позивача.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що остання оплата послуг за теплопостачання відповідачем здійснена у лютому 2017 року. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідач не спростувала.
Згідно зі статтею 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Зупинення перебігу позовної давності має тимчасовий характер, коли до її строку не зараховується час існування визначених законодавством обставин, за наявності яких цей строк не спливає. Натомість переривання позовної давності означає анулювання строку, який сплив до моменту вчинення боржником передбачених законодавством дій щодо визнання боргу або іншого обов`язку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19, провадження № 12-50гс20).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України №530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина другастатті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020.
У постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року, прийнятій у справі №679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року, прийнятій у справі №728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Україниу редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2.
Отже, у спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, надані з жовтня 2017 року, в силу п. 12 Розділу «Прикінцевіта перехідніположення» ЦК України на момент подання позову (30.10.2024) не спливла та продовжується на строк дії карантину.
Оплативши в рахунок заборгованості у лютому 2017 року 1667,70 грн при нарахованих 718,91 грн, відповідач перервав строк позовної давності, тому слід вважати обґрунтованою вимогу про стягнення заборгованості, яка визначена у позові.
З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги про існування підстав для застосування строку позовної давності не можна визнати обґрунтованими.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
Відповідно до статей 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.
Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої цієї статті обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
За період з 01.10.2016 по 01.09.2024 відповідач користувалася наданими послугами з теплопостачання, проте допускала прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг, що призвело до виникнення заборгованості.
Встановивши порушення відповідачем своїх зобов`язань з оплати послуг теплопостачання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості з наданих послуг у судовому порядку.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Обставин, встановлених районним судом апелянт не спростувала, доказів неправомірності розрахунку позивача не надала. 
В той же час, рішення в частині вирішення питання розподілу судових витрат є помилковим. Із наданих відповідачем доказів, а саме, довідки МСЕ №0107480 вбчається, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України, тому підлягає звільненню від сплати судового збору, а витрати підлягають віднесенню за рахунок держави.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - задовольнити частково.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2025 року скасувати в частині стягнення судового збору із ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" в сумі 3028 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення.
Судові витрати віднести за рахунок держави.
В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Суддя - доповідач:  Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

О.В. Чумак