ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/34042/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Дурасової Ю.В., Божко Л.А.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 ( суддя Сластьон А.О.) в адміністративній справі №160/34042/24 за позовом   ОСОБА_1   до  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області    про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлені листом №52964-38454/К-01/8-0400/24 від 26.09.2024 щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивачки періодів роботи з 15.11.2004 до 29.07.2013, з 29.07.2013 до 19.06.2019, з 19.06.2019 до 11.01.2020, з 11.01.2020      до 29.02.2024      для обчислення пенсії у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати з 21.06.2024 до страхового стажу для обчислення пенсії у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” період роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), з 15.11.2004 до 29.07.2013, з 29.07.2013 до 19.06.2019, з 19.06.2019      до 11.01.2020, з 11.01.2020      до 29.02.2024 згідно Трудової книжки від 04.08.1993 та згідно Довідки Комунального підприємства “Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги” Дніпропетровської обласної ради” №10357 від 11.11.2024;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області обчислити з 21.06.2024 пенсію за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), із зарахуванням у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” періоду роботи з 15.11.2004 до 29.07.2013, з 29.07.2013      до 19.06.2019, з 19.06.2019 до 11.01.2020, з 11.01.2020      до 29.02.2024 згідно Трудової книжки від 04.08.1993 та згідно Довідки Комунального підприємства “Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги” Дніпропетровської обласної ради” №10357 від 11.11.2024, та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 15.11.2004 до 29.07.2013, 29.07.2013 до 19.06.2019, 19.06.2019 до 11.01.2020, 11.01.2020 до 29.02.2024 вона працювала на посаді медичної сестри у закладах з надання психіатричної допомоги. Однак, при призначенні та розрахунку розміру пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно зарахувало вищевказаний стаж в одинарному розмірі, що призвело до суттєвого зниження розміру отримуваної позивачем пенсії. На цій підставі позивачка звернулася з даним позовом до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2025адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору. 
Так скаржником зазначено, що Статтею 60 Закону № 1788 передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях)охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 24 Закону № 1058 пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Положення ст. 24 Закону № 1058 виключно відповідно до яких, починаючи з 01.01.2004 здійснюється обчислення стажу для призначення пенсії, не містять приписів щодо обчислення стажу в подвійному розмірі, зокрема і стажу роботи в Комунальному підприємстві “Дніпропетровська багатопрофільна клінична лікарня з надання психіатричної допомоги Дніпропетровської обласної ради”. Оскільки, законодавством не передбачено обчислення пенсії в подвійному розмірі з 01.01.2004, періоди роботи з 15.11.2004 по 29.02.2024 зараховані в одинарному розмірі відповідно до статті 24 Закону № 1058. Позивачка отримує пенсію за віком, а не пенсію за вислугу років як працівнику сфери охорони здоров`я, в свою чергу, відсутні підстави для зарахування періоду роботи позивача після 01.01.2004 в подвійному розмірі.
Правова позиція Верховного Суду в питанні вирішення спорів щодо обчислення стажу роботи відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є однозначною та зводиться до того, що якщо пенсіонер не отримує пенсію за вислугу років, призначену за Законом України «Про пенсійне забезпечення», а тому відсутні підстави для зарахування періоду роботи після 01.01.2004 в подвійному розмірі - постанова Верховного Суду від 11.10.2019 у справі №329/553/17, постанова Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №265/4648/14-а.
У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , з червня 2024 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 у період з 15.11.2004 до 29.07.2013, 29.07.2013 до 19.06.2019, 19.06.2019 до 11.01.2020, 11.01.2020 до 29.02.2024 позивачка працювала на посаді медичної сестри в Обласному комунальному закладі “Психоневрологічний диспансер м. Кривий Ріг”, Комунальному підприємстві “Криворізький психоневрологічний диспансер”, Комунальному підприємстві “Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги” Дніпропетровської обласної ради”.
Згідно з довідкою від 11.11.2024 №10357 ОСОБА_1 працювала на наступних посадах у наступні періоди: з 15.11.2004 (Наказ №357к від 12.11.2004) - сестра медична соціальної допомоги (патронажна) диспансерного відділення №1. З 17.07.2019 (Наказ №207ос від 16.07.2019) до 29.02.2024 (Наказ №71 ос від 29.02.2024) - сестра медична поліклініки (дільнична) диспансерного відділення №1. З 01.03.2024 (Наказ №1-о-к від 01.03.2024) по теперішній час сестра медична приймального відділення (центр догоспітальної психіатричної допомоги №2).
Цією ж довідкою встановлено, що місце роботи позивача систематично перейменовувалося.
Зокрема, згідно з рішенням обласної ради від 21.06.2013 №454-19/VІ установу перейменовано в комунальний заклад “Криворізький психоневрологічний диспансер” ДОР” з 29.07.2013.
Відповідно до рішення Дніпропетровської обласної ради від 19.10.2018 №388-14VІІ заклад реорганізовано шляхом перетворення в комунальне підприємство “Криворізький психоневрологічний диспансер” ДОР” з 19.06.2019.
Згідно з рішенням обласної ради від 13.12.2019 №551-20Л/ІІ установу перейменовано в комунальне підприємство “Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги” ДОР” з 11.01.2020, а рішенням Дніпропетровської обласної ради від 28.07.2023 №303-ПАЛІ підприємство реорганізовано шляхом приєднання з 01.03.2024 до комунального підприємства “Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги" Дніпропетровської обласної ради".
30 серпня 2024 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про зарахування до стажу роботи в пільговому обчисленні періоду її роботи з 15.11.2004 до 29.07.2013, 29.07.2013 до 19.06.2019, 19.06.2019 до 11.01.2020, 11.01.2020 до 29.02.2024 та здійснення перерахунку пенсійного забезпечення.
Листом від 26.09.2024 №52964-38454/К-01/8-0400/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило позивачу у зарахуванні періодів роботи позивача з 15.11.2004 до 29.07.2013, з 29.07.2013 до 19.06.2019, з 19.06.2019 до 11.01.2020, з 11.01.2020 до 29.02.2024 до страхового стажу в подвійному розмірі. Також, позивачу було відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії.
Вважаючи протиправними такі дії відповідача, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення вимог позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність порушення прав позивачки з боку відповідачів щодо відмови у зарахуванні спірного періоду роботи в психіатричних закладах у подвійному розмірі, посилаючись на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17 та від 20 квітня 2022 року у справі № 214/3705/17, у яких Суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 20104 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які мають пільговий характер роботи, визначаються Законом України від 05.11.1991р. №1788-XIІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09.07.2003р. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до ст.60 Закону №1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Судом встановлено і не заперечується відповідачем, що з 15.11.2004 до 29.07.2013, 29.07.2013 до 19.06.2019, 19.06.2019 до 11.01.2020, 11.01.2020 до 29.02.2024 позивачка працювала у психіатричних закладах охорони здоров`я на посадах медичної сестри.
Дана обставина підтверджується як трудовою книжкою НОМЕР_2 , так і довідкою від 11.11.2024 №10357 .
Факт роботи у вищезазначений період на вказаній посаді не є спірним та визнається відповідачами.
Щодо правомірності зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи позивачки   з 15.11.2004 до 29.07.2013 з 29.07.2013 до 19.06.2019, з 19.06.2019 до 11.01.2020, з 11.01.2020  до 29.02.2024, то колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Приписами частин 1-3 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною 1 статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Як встановлено з матеріалів справи, що з 15.11.2004 до 29.07.2013, 29.07.2013 до 19.06.2019, 19.06.2019 до 11.01.2020, 11.01.2020 до 29.02.2024 позивачка працювала у психіатричних закладах охорони здоров`я на посадах медичної сестри.
Таким чином, період роботи позивачки з 15.11.2004 до 29.07.2013, 29.07.2013 до 19.06.2019, 19.06.2019 до 11.01.2020, 11.01.2020 до 29.02.2024 підлягає зарахуванню до його стажу у подвійному розмірі з урахуванням ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Що стосується посилань відповідача на те, що оскільки з 01.01.2004 року набрав чинності Закон № 1058, яким не передбачаються пільги у вигляді зарахування стажу в подвійному розмірі для посад, на яких працювала позивачка, з 01.01.2004 відсутні законні підстави для обчислення стажу позивача в подвійному розмірі, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними, оскільки редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час, а стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 04.12.2019 року по справі № 689/872/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 в адміністративній справі №160/34042/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 22 серпня 2025 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 25 серпня 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко