УХВАЛА

24 липня 2025 року 
м. Київ

справа №340/9553/23
адміністративне провадження № К/990/29549/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мацедонської В.Е., 
суддів - Білак М.В., Мельник-Томенко Ж.М.,
перевіривши касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури
на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року
та постанову  Третього апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2025 року
у справі № 340/9553/23 за позовом керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області до комунальної установи «Петрівський центральний будинок культури» Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
Керівник Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до комунальної установи «Петрівський центральний будинок культури» Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльності щодо незабезпечення утримання у стані готовності до використання за призначенням та не приведення у стан готовності до використання за призначенням захисної споруди цивільного захисту - протирадіаційного укриття № 43447, що розташоване за адресою: вул. Київська, 1, с. Червонокостянтинівка Олександрійського району Кіровоградської області;
- зобов`язати привести у стан готовності до використання за призначенням захисну споруду цивільного захисту - протирадіаційне укриття № 43447, що розташоване за адресою: вул. Київська, 1, с. Червонокостянтинівка Олександрійського району Кіровоградської області, відповідно до Вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 липня 2018 року №579 «Про затвердження вимог з питань використання та обліку фонду захисних споруд цивільного захисту».
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2025 року, позовну заяву Керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області, в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області до Комунальної установи "Петрівський центральний будинок культури" Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду. 
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції,  заступником керівника Дніпропетровської обласної прокуратури подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і стаття 13 КАС України.
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Відповідно до частини другої статті 328 КАС України встановлено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Так, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Разом з тим, абзацом 3 пункту 4 частини другої статті 330 КАС України передбачено, що  у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і тертій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних ухвали та постанови невірно застосовано норми матеріального права, зокрема, невірного тлумачення п. 5 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, п. 48 ч. 2 ст. 17-1 в редакції, яка почала діяти з 29.10.2022, ч. 1 ст. 19, ч. 15 ст. 32 КЦЗ України, п. 5 ч. 3 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення вимог цивільного захисту під час планування та забудови територій» від 29.07.2022 №2486, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та порушення норм процесуального права (ст. 242 КАС України).
Крім того, скаржник зазначає, що наразі виникла необхідність відступлення від висновків щодо застосування п. 48 ч. 2 ст. 17-1 КЦЗ України, викладеного у постановах Верховного Суду від 03.08.2023 у справі №260/4120/22, від 11.08.2023 у справі №560/10015/22, від 05.09.2023 у справі №260/4044/22, від 21.12.2023 у справі №400/4238/22, від 21.02.2024 у справі №580/4578/22 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Слід зазначити, що відступ - це інший підхід до застосування тієї ж норми права у подібних правовідносинах, щодо якої такий висновок сформовано.
Крім того, необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України.
Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.
Також причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, помилковість тощо).
У касаційній скарзі відповідач фактично не погоджується з застосованими висновками Верховного Суду, що не може вважатися належним обґрунтуванням п. 2 ч. 4 ст. 328 КАС України.
За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Залишаючи позов без розгляду, суди попередніх інстанцій, застосовуючи висновки Верховного Суду, викладені у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №806/1000/17, від 19 липня 2018 року у справі №822/1169/17, від 13 травня 2021 року у справі №806/1001/17 та Великою Палатою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №826/13768/16, від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18, дійшли висновку, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Також при ухваленні оскаржуваних рішень суди попередніх інстанцій керувалися висновками, викладеними постановах Верховного Суду   від 3 серпня 2023 року у справі №260/4120/22, від 11 серпня 2023 року у справі №560/10015/22, від 9 вересня 2023 року у справі №260/4044/22, від 21 грудня 2023 року у справі №400/4238/22, від 21 лютого 2024 року в справі №580/4578/22, відповідно до яких законодавством передбачено право ДСНС як суб`єкта владних повноважень при застосуванні своєї компетенції на звернення до суду виключно з позовами про застосування заходів реагування (пункт 48 частини другої статті 17-1 КЦЗ України), тоді як законодавцем не передбачено повноважень ГУ ДСНС у Дніпропетровській області на звернення до суду із заявленими в цій справі позовними вимогами як позивача. Отже, прокурором у цій позовній заяві визначено орган, в особі якого він звернувся до суду з цим позовом, який не має права на звернення до суду з таким позовом.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що прокурором у цій позовній заяві визначено органи, в особі яких він звернувся до суду із цим позовом, які не мають права на звернення до суду з ним.
Враховуючи наявність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, зокрема щодо пункту 48 частини другої статті 17-1 Кодексу цивільного захисту України в редакції Закону №2655-IX, який було викладено Верховним Судом у вищенаведених постановах, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В  :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі № 340/9553/23 за позовом керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області до комунальної установи «Петрівський центральний будинок культури» Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.
Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                В. Е. Мацедонська 

Судді                                                                                                    М. В. Білак

                                                                                                    Ж. М. Мельник-Томенко