КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                            Доповідач - Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/6291/2025                                              
                                      
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
         м. Київ                                                                                            Справа № 755/10072/24 
 
12 червня 2025року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Кафідової О.В.
суддів                       - Оніщука М.І.
                                  - Шебуєвої В.А.
при секретарі           - Смолко А.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2024 року, постановлену під головуванням судді Коваленко І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нечитайло Інна Вацлавівна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-
 
в с т а н о в и в:
 
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нечитайло Інна Вацлавівна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що починаючи з 2018 року вона за спільною домовленістю з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 почала доглядати за останніми, оскільки вони були похилого віку, та потребували нагляду та піклування, який ніким окрім неї не здійснювався. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.05.1952 року народження. На праві спільної сумісної власності ним належала квартира АДРЕСА_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 . До смерті з ними в усній формі було погоджено користування та проживання її з ними навіть після їх смерті. 
Зазначає, що спадкоємців, які прийняли спадщину після померлих ОСОБА_4 не має. 
Вказує на те, що 13.03.2022 року вона була вимушена виїхати за кордон. 31.07.2023 року позивач коли здійснювала генеральне прибирання випадково знайшла заповіт від 28.09.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_3 заповідав все своє майно ОСОБА_1 
09.08.2023 року позивач звернулась до приватного нотаріуса з метою оформлення спадщини, проте нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, оскільки був пропущений строк для подачі заяви про прийняття спадщини.
Рішенням Дніпровський районний суд м. Києва від 28 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини задоволено.
Визначено ОСОБА_1 додатковий строк два місяці з дня набрання законної сили рішення суду для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказує на те, що визначений судом додатковий строк вона також пропустили, оскільки в цей період вона була вагітна і була вимушена постійно їздити закордон на заробітки. 
З огляду на вище викладене просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви до органів нотаріату про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , терміном в два місяці з моменту набрання судовим рішенням законної сили.
Ухвалою Дніпровського районного судум. Києвавід 11 грудня 2024 року закрито провадження у справі.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивачка 28.12.2024 безпосередньо до Київського апеляційного суду через засоби поштового зв`язку надіслала апеляційну скаргу. 
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.
Зазначає, що 28 листопада 2023 року рішенням Дніпровського районного судом м. (справа №755/15209/23) їй було визначено додатковий термін у 2 місяці для подання заяви про прийняття спадщини, але додатковий визначений термін подання заяви в 2 місяці нею був пропущений з поважних причин.
Зазначає, що коли було винесено рішення по справі вона була змушена виїхати за кордон, так як мала скрутне фінансове становище, та потребувала коштів у зв`язку з тим, що була вагітною другою дитиною.
Вказує на те, що колишній чоловік аліменти не сплачував, та вона мала утримувати самостійно двох неповнолітніх дітей. Дана квартира, яка залишилася їй по заповіту - це місце де вона мали проживати з дітьми.
Також на пропущення додаткового терміну про прийняття спадщини вплинув і військовий стан в Україні.
В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись засобами електронного зв`язку. Відповідно до звітів до доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, поштова кореспонденція була отримана учасниками справи 24 квітня 2025 року. З огляду на вище викладене колегія суддів вважає за можливе проводити розгляду справи за відсутності не з`явившихся сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Закриваючи провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд першої інстанції посилався на те, що провадження у справі за позовом   ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нечитайло Інна Вацлавівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини підлягає закриттю, оскільки в матеріалах справи міститься рішення постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.
За змістом п.3 частини першої ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Тобто, для закриття провадження у справі із вказаної підстави має бути наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили, та яке ухвалене між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.
У відповідності до вимог частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 червня 2019 року в справі №320/9224/17 наголосила на тому, що згідно з пунктом 3 частини першої ст.255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі №761/7978/15-ц виснувано, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.
Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) є його предмет і підстава.
Отже, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.
Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.
Правова підстава позову - це посилання у позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.
Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
Відповідно до частин першої, третьої ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року в справі №161/2823/19, від 20 березня 2024 року в справі №296/6169/23.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що у провадженні суду перебувала цивільна справа № 755/15209/23 за позовом  ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.
Рішенням Дніпровський районний суд м. Києва від 28 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини задоволено.
Визначено ОСОБА_1 додатковий строк два місяці з дня набрання законної сили рішення суду для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Із змісту рішення Дніпровський районний суд м. Києва від 28 листопада 2023 року вбачається, що:
- у справі № 755/15209/23 сторони: позивач ОСОБА_1 , відповідач - Київська міська рада; у данні справі сторони:  ОСОБА_1 , відповідач - Київська міська рада, тобто сторони у справах тотожні;
- у справі № 755/15209/23 предмет позову (матеріально-правова вимога): визначення додаткового строку на прийняття спадщини; у данні справі сторони: визначення додаткового строку на прийняття спадщини, тобто предмет позову також є тотожним;
- у справі № 755/15209/23 позов був обґрунтований тим, що 31.07.2023 року позивач коли здійснювала генеральне прибирання випадково знайшла заповіт від 28.09.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_3 заповідав все своє майно ОСОБА_1 09.08.2023 року позивач звернулась до приватного нотаріуса з метою оформлення спадщини, проте нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, оскільки був пропущений строк для подачі заяви про прийняття спадщини.
У даній справі позов же обґрунтовується тим, що визначений судом додатковий строк вона також пропустила, оскільки в цей період вона була вагітна і була вимушена постійно їздити закордон на заробітки, отже, підстави позовів є нетотожними.
Відтак, позивач, звертаючись до суду із цим позовом, визначила матеріально-правову вимогу до відповідача, щодо якої просить постановити судове рішення (предмет позову), зазначив обставини, якими обґрунтовує свій позов (підставу позову), зокрема, навів юридичні факти, на яких ґрунтується його позов до відповідача (фактичні підстави позову) та послалась у позовній заяві на норми, на яких ґрунтується позов (правову підставу), а також зазначила про право, яке вважає порушеним, вказав спосіб, у який, на її думку, порушено право, та зазначила прийнятний для себе спосіб захисту такого права.
За таких обставин, матеріали справи не містять доказів існування рішення суду, яке б набрало законної сили, між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав. Рішення Дніпровський районний суд м. Києва від 28 листопада 2023 рокуухвалено між тими ж сторонами, про той же предмет, але з інших підстав, що виключає можливість закриття провадження у справі з підстав, передбачених п.3 частини першої ст.255 ЦПК України.
Порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до помилкового закриття провадження у справі, що тягне скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, що передбачено ст.379 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,379,381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 13 червня 2025 року

Головуючий:                                              Судді: