П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/6019/19	

Перша інстанція: суддя Танцюра К.О.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,
секретар – Афанасенко Ю.М.,
за участю: представника апелянта – Дробінової І.В., апелянта – ОСОБА_1 
представника Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради – Бейліна К.С.,
представника Департаменту міського господарства Одеської міської ради – Смирнової Н.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року у справі № 420/6019/19 за адміністративним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Фонду державного майна України, Одеської міської ради, Виконавчого комітета Одеської міської ради, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Міністерства економіки України, треті особи: Державне багатопрофільне підприємство "Урожай", Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, Департамент міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_8 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ:

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 27.02.2020 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - відмовив.
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 27.10.2020 задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ; скасував рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року по справі №420/6019/19; ухвалив у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 – задовольнив частково; визнав протиправною бездіяльність Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України щодо неприйняття рішення про передачу спірного будинку в АДРЕСА_1 ; зобов`язав Фонд державного майна України прийняти рішення про безоплатну передачу до комунальної власності територіальної громади міста Одеси об`єкт державного житлового фонду, а саме: гуртожиток (житловий будинок) у місті Одесі за адресою: вул. Середньофонтанська, 2, разом із об`єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей будинок; зобов`язав Одеську міську раду та виконавчий комітет Одеської міської ради вжити заходи, передбачені приписами пункту 51 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", статями 4-1 , 6, 7 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" від 3 березня 1998 року № 147/98-ВР" направлених невиконання вимог чинного законодавства щодо прийняття у комунальну власність житлового будинку (гуртожитку) за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнув з Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (01008, м. Київ, вул. Грушевського ,12/2; код ЄДРПОУ 37508596) судовий збір у розмірі 1 921,00 грн на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .
На виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 Одеським окружним адміністративним судом 28.09.2021 видано позивачам виконавчі листи. 
23.06.2023 до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява представника Кнави О.Е., Чечельницького В.А., Чечельницького О.В., Завакевича М.А., Лиманської І.В., Остапенка Є.В. про вставлення судового контролю по справі №420/6019/19.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 задоволено заяву представника Кнави О.Е., Чечельницького В.А., Чечельницького О.В., Завакевича М.А., Лиманської І.В., Остапенка Є.В про вставлення судового контролю по справі №420/6019/19; зобов`язано Одеську міську раду та виконавчий комітет Одеської міської ради подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 по справі №420/6019/19 у 45-денний строк з моменту отримання копії ухвали суду.
30.08.2023 від представника Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради до суду надійшов звіт про виконання судового рішення по справі №420/6019/19, в якому представник відповідачів просить суд встановити Одеській міській раді та Виконавчому комітету Одеської міської ради новий строк для подання звіту про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі № 420/6019/19.
21.09.2023 від представника Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради до суду надійшли доповнення до звіту про виконання судового рішення по справі № 420/6019/19, в яких представник відповідачів просить суд встановити Одеській міській раді та Виконавчому комітету Одеської міської ради новий строк для подання звіту про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 року у справі № 420/6019/19.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 встановлено Одеській міській раді та виконавчому комітету Одеської міської ради новий строк подання звіту про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 по справі №420/6019/19 та зобов`язано Одеську міську раду та виконавчий комітет Одеської міської ради подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 по справі №420/6019/19 у 45-денний строк з моменту отримання копії ухвали суду.
27.11.2023 від Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради до Одеського окружного адміністративного суду надійшли звіти про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 по справі № 420/6019/19.
У звітах, зокрема, вказано, що Одеською міською радою в межах її повноважень вжиті всі необхідні заходи, чим забезпечено виконання рішення суду з її боку. Подальшим етапом є сумісна робота іншого уповноваженого органу місцевого самоврядування та органу державної влади з метою складання та затвердження акту-приймання передачі житлового будинку (гуртожитку) за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 2, а також проведення державної реєстрації речових прав на вказане майно за територіальною громадою міста Одеси. Проте, Фонд державного майна України як власник житлового будинку (гуртожитку) за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 2, фактично самоусунувся від участі у процесі приймання-передачі наведеного об`єкту та ігнорує наявність явної розбіжності у технічний документації на об`єкт нерухомого майна та відомостях в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що прямо перешкоджає продовженню робіт, пов`язаних із передачею гуртожитку до комунальної власності територіальної громади міста Одеси. З метою виконання рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у цій справі та на виконання рішення Одеської міської ради від 19.07.2023 № 1321-VIII Департамент міського господарства Одеської міської ради звернувся до Фонду державного майна України із листами від 20.07.2023 № 01-58/736 та від 25.07.2023 № 01-57/500 вих. У листі від 20.07.2023 Департамент міського господарства Одеської міської ради повідомляв Фонд державного майна України про те, що під час вивчення технічного паспорту гуртожитку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 2, та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено розбіжності щодо житлової площі гуртожитку, а також найменування відповідного об`єкта нерухомого майна державної власності, які в подальшому можуть ускладнити вкладання акту приймання-передачі, передбаченого статтею 7 Закону України “Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності”, а також унеможливити державну реєстрацію права комунальної власності територіальної громади м. Одеси на вказаний гуртожиток. З огляду на це уповноважений виконавчий орган міської ради звернувся до Фонду державного майна України із проханням якнайшвидшого вжиття заходів з усунення розбіжностей у технічній документації на гуртожиток за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 2, та відомостях, внесених щодо нього до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно З покликанням на відповідні листи, у звітах зазначено, що Фонд державного майна України та його регіональне відділення лише затягують реалізацію процедури прийняття/передачі об`єкта за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтаська, 2, тоді як негативні наслідки за результатом протиправної бездіяльності органу державної влади мають нести органи місцевого самоврядування – Одеська міська рада та Виконавчий комітет Одеської міської ради, а не інший учасник процесу – Фонд державного майна України. 06.10.2023 року Юридичний департамент Одеської міської ради, який здійснює захист інтересів Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради, звернувся до Департаменту міського господарства Одеської міської ради із листом № 2108, у якому наголосив про те, що зміна резолютивної частини постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі № 420/6019/19 жодним чином не вплине на наявні розходження у технічній документації на об`єкт за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 2, та відомостями у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. З огляду на викладене Юридичний департамент Одеської міської ради звернувся до Департаменту міського господарства Одеської міської ради із проханням повторно направити до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях лист щодо внесення змін стосовно технічних характеристик гуртожитку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 2. 30.10.2023 Департамент міського господарства Одеської міської ради направив на адресу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях лист № 01-58/857, де зазначив про необхідність якнайшвидшого вжиття заходів для внесення змін щодо технічних характеристик об`єкта та надання таких документів до Одеської міської ради для подальшого складання акту приймання-передачі житлового будинку (гуртожитку). Як стверджує відповідач, замість того, щоб належним чином розглянути вищевказаний лист Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Регіональне відділення Фонду державного майна України надало у листі від 10.11.2023 № 05- 10-04569 звичайну “відписку”, де зазначили, що “з питань, викладених у Вашому листі, Регіональне відділення вже надавало відповідь листом від 11.09.2023 № 05-10-03599”. У звітах вказано, що Одеською міською радою та виконавчим комітетом Одеської міської ради вживаються всі необхідні заходи з метою виконання рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі № 420/6019/19, що перебуває у їх можливості та компетенції. Проте, процедура прийняття об`єктів державної власності у комунальну передбачає вчинення передбачених законом дій не тільки з боку органів місцевого самоврядування, а й органів державної влади (у даному випадку – Фондом державного майна України та його регіональним відділенням), а тому завершення процесу прийняття нерухомого майна з державної до комунальної власності потребує певного часу. Як вбачається безпосередньо з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень єдиним власником об`єкту за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 2, є Фонд державного майна України. Ані Одеська міська рада, ані Виконавчий комітет Одеської міської ради, ані інші виконавчі органи міської ради не мають повноважень на внесення змін до технічних характеристик гуртожитку за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 2, який продовжує перебувати у державній власності у віданні Фонду державного майна України. У той же час, право внесення змін до технічних характеристик гуртожитку (житлового будинку) за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 2, та, відповідно, усунення розбіжностей в технічній документації та відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо вищевказаного об`єкта належить власнику останнього – Фонду державного майна України. Отже, фактично завершенню процесу передачі гуртожитка (житлового будинку) перешкоджає невжиття Фондом державного майна України заходів, необхідних для складання та підписання акта.
13.12.2023 від представника Кнави О.Е., Чечельницького В.А., Чечельницького О.В., Завакевича М.А., Лиманської І.В., Остапенка Є.В до суду надійшли пояснення, в яких представник просить суд:
- продовжити строк для Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради для подання звіту про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 по справі №420/6019/19 з урахуванням принципу адміністративного судочинства - розумності строків.
- у випадку ненадання звіту Одеською міською радою та Виконавчим комітетом Одеської міської ради щодо дійсного виконання Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 по справі №420/6019/19 у встановлений судом строк, накласти на міського голову Одеської міської раду або іншу особу, відповідальну за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
11.01.2024 від представника ОСОБА_9 до суду надійшли доповнення до звіту.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 встановлено Одеській міській раді та виконавчому комітету Одеської міської ради новий строк подання звіту про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 по справі №420/6019/19 та зобов`язано Одеську міську раду та виконавчий комітет Одеської міської ради подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 по справі №420/6019/19 у 60-денний строк з моменту отримання копії ухвали суду.
11.04.2024 Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради до суду надійшов звіт про виконання рішення суду з проханням встановити Одеській міській раді та Виконавчому комітету Одеської міської ради новий строк для подання звіту про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі № 420/6019/19.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 встановлено Одеській міській раді та виконавчому комітету Одеської міської ради новий строк подання звіту про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 по справі №420/6019/19; зобов`язано Одеську міську раду та виконавчий комітет Одеської міської ради подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 по справі №420/6019/19 у 60-денний строк з моменту отримання копії ухвали суду.
16.07.2024 до суду від представника Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради надійшов звіт у прохальній частині якого представник просить суд встановити новий строк для подання звіту про виконання Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі №420/6019/19.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30.07.2024 встановлено Одеській міській раді та виконавчому комітету Одеської міської ради новий строк подання звіту про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 по справі №420/6019/19; зобов`язано Одеську міську раду та виконавчий комітет Одеської міської ради подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 по справі №420/6019/19 у 60-денний строк з моменту отримання копії ухвали суду.
30.09.2024 до суду від Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради надійшов звіт про виконання судового рішення у справі №420/6019/19 у прохальній частині якого заявники просять суд встановити Одеській міській раді та Виконавчому комітету Одеської міської ради новий строк для подання звіту про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі №420/6019/19.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 встановлено Одеській міській раді та виконавчому комітету Одеської міської ради новий строк подання звіту про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 по справі №420/6019/19; зобов`язано Одеську міську раду та виконавчий комітет Одеської міської ради подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 по справі №420/6019/19 у 90-денний строк з моменту отримання копії ухвали суду.
20.01.2025 до суду від Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради надійшов звіт про виконання судового рішення у справі, у прохальній частині якого представник відповідача просить суд розглянути та прийняти звіт Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі №420/6019/19; встановити Одеській міській раді та Виконавчому комітету Одеської міської ради новий строк для подання звіту про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі №420/6019/19 тривалістю 90 днів.
Обґрунтовуючи підстави для встановлення Одеській міській раді та Виконавчому комітету Одеської міської ради нового строку для подання звіту, представник відповідачів вказав, що Одеська міська рада та Виконавчий комітет Одеської міської ради зауважують, що вони продовжують вживати всіх можливих заходів з метою виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі №420/6019/19. Так, листом від 27.09.2024 № 02.2-13/1835 Фонд державного майна України звернувся до Виконавчого комітету Одеської міської ради та Державного багатопрофільного підприємства “Урожай”, у якому, посилаючись на розбіжності обставин, викладених у технічній документації (технічних паспортах), повторно вказуючи на попередню наявність нежитлових приміщень загальною площею 88,7 кв.м, розташованих на першому поверсі гуртожитку (житлового будинку), які нібито не підлягають передачу у комунальну власність. Так, листом від 27.11.2024 №01-58/804 Департамент міського господарства Одеської міської ради повідомив, що з метою вирішення питання щодо підписання актів приймання-передачі Департаментом було підготовлено лист за підписом заступника Одеського міського голови Ганни Позднякової до Фонду державного майна України про сприяння у вирішенні порушеного питання. При цьому, Департамент міського господарства Одеської міської ради у листі від 27.11.2024 №01-58/804 повідомив, що Фонд державного майна України листом від 07.11.2024 №10-24-1-30258 повторно вказав на наявність нежитлових приміщень загальною площею 88,7 кв. м, розташованих на першому поверсі гуртожитку (житлового будинку), які не підлягають передачі до комунальної власності, посилаючись на розбіжності, викладені у технічній документації (технічних паспортах). Фондом державного майна України запропоновано надати документи, на підставі яких відбулося переведення приміщень гуртожитку з нежитлових в житлові. Департамент міського господарства Одеської міської ради листом від 24.12.2024 №01-58/804 повідомив про направлення ним листа від 11.12.2024 №01-58/804 до Фонду державного майна України стосовно приміщень загальною площею 88,7 кв.м, розташованих на першому поверсі гуртожитку (житлового будинку). Таким чином, як вказав представник відповідачів, Одеською міською радою та Виконавчим комітетом Одеської міської ради вживаються всі необхідні заходи, направлені на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі №420/6019/19, однак процедура прийняття об`єктів державної власності у комунальну власність вимагає вчинення передбачених законом дій не тільки з боку органів місцевого самоврядування, а й органів державної влади (у даному випадку – Фондом державного майна України та його регіональним відділенням), а саме для завершення процедури прийняття нерухомого майна з державної до комунальної власності необхідне підписання Регіональним відділенням Фонду державного майна по Одеській та Миколаївській областях актів приймання-передачі житлового будинку (гуртожитку) за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 2.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 встановлено Одеській міській раді та виконавчому комітету Одеської міської ради новий строк подання звіту про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 по справі №420/6019/19; зобов`язано Одеську міську раду та виконавчий комітет Одеської міської ради подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 по справі.
03.03.2025 до суду першої інстанції від представниці позивача Завакевича М.А., надійшла заява у порядку ст.383 КАС України, у прохальній частині якої заявник просив суд:
- визнати протиправними дії Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 та постанови Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 18.05.2021 по справі № 420/6019/19 щодо зазначення в Акті приймання-передачі житлового будинку (гуртожитку) за адресою: АДРЕСА_1 іншої особи щодо квартири АДРЕСА_2 замість ОСОБА_1 і зобов`язати виправити зазначені протиправні дії, додавши ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідного акту приймання передачі та вилучити з нього невідому особу – ОСОБА_8 ;
Обґрунтовуючи вказану заяву, заявник вказав, що ОСОБА_1 , який був одним із співпозивачів по справі № 420/6019/19, було визнано судом як особу, що постійно проживає в спірному житловому будинку (гуртожитку) за адресою: АДРЕСА_1 і що має право на його подальшу приватизацію після передачі будинку з державної власності до власності територіальної громади в порядку реалізації Закону України №500-VI “Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків” від 04.09.2008. У судовому порядку було встановлено факт проживання багато років ОСОБА_1 разом зі своєю родиною у квартирі АДРЕСА_2 після його бабусі. 
При цьому, порушення Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради полягає в тому, що їх уповноваженими органами було надано для підписання проєкт Акту приймання - передачі житлового будинку (гуртожитку) Регіональному відділенню ФДМУ по Одеській області та Миколаївській областях без позивача і мешканця гуртожитку ОСОБА_1 з його родиною, внаслідок чого він не зможе реалізувати своє право на приватизацію в подальшому, а отже рішення суду залишиться не виконаним щодо даного співпозивача. Офіційний акт знаходиться у Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради і позивач дізнався про нього випадково, звернувшись до регіонального відділення ФДМУ 26.02.2025, оскільки дуже довго відбувається процес передачі будинку. Заявник вказав, що замість нього щодо квартири АДРЕСА_2 безпідставно і протиправно зазначено невідому особу – ОСОБА_8 , яка ніколи не проживала у зазначеному житлі, не була учасником багаторічних судових процесів по цьому будинку, не має права на приватизацію як передбачено Законом України “Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків” від 04.09.2008 року. Таким чином, відповідачі вчинили протиправні дії на порушення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 та постанови Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 18.05.2021 по справі № 420/6019/19, зумисно позбавивши одного із співпозивачів та його родину, можливості реалізувати права, які стільки років оскаржувались в суді і були визнані судовим рішенням. Адже, судовими рішеннями чітко встановлено проживання саме ОСОБА_1 з родиною у гуртожитку у квартирі АДРЕСА_2 і право на подальшу приватизацію після передачі будинку до комунальної власності. Відповідні дії, як вказав заявник, унеможливлюють і блокують подальше виконання судових рішень (бо це уже фінальна стадія можливості захищати свої права) і приватизацію житла ОСОБА_1 з родиною через незазначення його у списках мешканців будинку, що передається згідно актів приймання-передачі, що порушує принцип ефективного засобу юридичного захисту згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
10.03.2025 до суду першої інстанції від Одеської міської ради надійшли заперечення на заяву позивача у порядку ст.383 КАС України, згідно яких заявник вказав, що Одеська міська рада та Виконавчий комітет Одеської міської ради заперечують проти задоволення вищезазначеної заяви ОСОБА_1 , вважають її безпідставною та необґрунтованою, оскільки: - процес складення акта приймання-передачі житлового будинку (гуртожитку) здійснюється не відповідачами, а Департаментом міського господарства Одеської міської ради, разом із органами, установами та підприємствами, що передають об`єкт; - складення акта приймання-передачі, зокрема, у частині переліку мешканців житлового будинку (гуртожитку) здійснюється за інформацією, наданою ДБП “Урожай”, на балансі якого перебуває об`єкт передачі; - Одеська міська рада та Виконавчий комітет Одеської міської ради не є органами, які здійснюють реєстрацію місця проживання; - заява ОСОБА_1 про визнання протиправними дій не охоплюється предметом спору у справі № 420/6019/19.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 21.04.2025 у справі № 420/6019/19 у задоволенні заяви представниці ОСОБА_1 у порядку статті 383 КАС України – відмовив.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, представниця ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить:
- скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 по справі № 420/6019/19 у повному обсязі.
- постановити окрему ухвалу, якою визнати протиправними дії Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради на виконання Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 та Постанови Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 18.05.2021 по справі № 420/6019/19 щодо зазначення в Акті приймання-передачі житлового будинку (гуртожитку) за адресою: АДРЕСА_1 іншої невідомої особи, яка не була стороною по справі, в квартирі АДРЕСА_2 замість співпозивача ОСОБА_1 і зобов`язати виправити зазначені протиправні дії, шляхом внесення зміни в Акт та додавши ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідного Акту приймання- передачі з державної до комунальної власності територіальної громади м. Одеси гуртожитку (житлового будинку) разом із об`єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей будинок, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що передається зі сфери управління Фонду державного майна України з балансу Державного багатопрофільного підприємства «Урожай» від 04.04.2025 року та вилучити з нього невідому особу - ОСОБА_8 , яка зазначена в цій квартирі
- направити відповідну ухвалу Фонду державного майна України, Одеській міській раді, Виконавчому комітету Одеської міської ради, Державному багатопрофільному підприємству «Урожай», Регіональному відділенню ФДМУ по Одеській області та Миколаївській областях, Департаменту міського господарства ОМР для вжиття заходів додавання до Акту приймання- передачі з державної до комунальної власності територіальної громади м. Одеси гуртожитку (житлового будинку) разом із об`єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей будинок, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що передається зі сфери управління Фонду державного майна України з балансу Державного багатопрофільного підприємства «Урожай» від 04.04.2025 року для усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону в частині невиконання рішення щодо одного із співпозивачів, а саме ОСОБА_1 .
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції протиправно і формально зробив висновок про зміст постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 та постанови Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 18.05.2021 по справі № 420/6019/19, а саме що судові рішення стосуються виключно передачі будинку з державної в комунальну власність і не визначають питання права власності (хоча ОСОБА_1 писав про право на приватизацію в заяві). З урахуванням цього висновку протиправно визначено, що відсутні протиправні дії Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради, адже зазначені судові рішення були спрямовані на реалізацію мешканцями прав на приватизацію, що чітко визначено, але Відповідачі унеможливлюють своїми діями таку подальшу приватизацію ОСОБА_1 ;
- суд першої інстанції не врахував легітимні очікування ОСОБА_1 на приватизацію житла і протиправні дії Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради та їх уповноважених органів щодо невнесення ОСОБА_1 до акту приймання-передачі і більше того зазначення там третьої невідомої особи замість апелянта, що багато років проходив судові процеси задля такої передачі і подальшої приватизації.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Так, відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що фактичною підставою для звернення до суду із даною заявою стала незгода позивача із не включенням його до Акту приймання-передачі житлового будинку (гуртожитку) за адресою: АДРЕСА_1 .
В свою чергу, предметом розгляду справи була передача до комунальної власності територіальної громади міста Одеси об`єкту державного житлового фонду, а саме: гуртожитку (житловий будинок) у АДРЕСА_1 , разом із об`єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей будинок.
Також, аргументуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив з того, що судом не надавалась оцінка документам позивачів щодо права власності на квартири вказаного об`єкту державного житлового фонду.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції виснував, що у даному випадку наявні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем та/або третьою особою нового спору щодо місця реєстрації заявника та/або права власності на квартиру, що знаходиться у вказаному гуртожитку, що виключає можливість застосування спеціальних правових норм КАС України (статей 382, 383 КАС України), направлених на забезпечення належного виконання судового рішення.
П`ятий апеляційний адміністративний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129). Суд ухвалює рішення іменем України, а судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129- 1 Основного Закону України).
Конституційний Суд України у рішенні від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, проаналізувавши статті 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України зазначив, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Конституційний Суд України у рішенні від 01.03.2023 № 2-р(ІІ)/2023 також зазначав, що виконання судового рішення є невідокремним складником права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); обов`язкове виконання судового рішення є доконечною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та поновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам „верховенства права“ (правовладдя) та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист.
Далі у цьому рішенні Конституційний Суд України зазначив, що з принципу правовладдя та вимоги утвердження й забезпечення права особи на судовий захист в адміністративному судочинстві випливає обов`язок держави забезпечити також обов`язкове виконання судового рішення, ухваленого на користь особи, задля реального захисту та поновлення її прав, свобод, інтересів, що зазнали порушення внаслідок ухвалення рішень, учинення дій або бездіяльності органами публічної влади, їх посадовими і службовими особами. 
Невиконання державою цього обов`язку суперечить приписам пункту 9 частини другої статті 129, частин першої, другої статті 1291 Конституції України та призводить до порушення права особи на судовий захист, підриває дієвість адміністративного судочинства, а отже, є несумісним із принципом правовладдя, що його встановлено частиною першою статті 8 Конституції України.
Конституційний Суд України також зазначив, що судовий контроль за виконанням судового рішення є щонайпершим елементом в юридичному механізмі забезпечення виконання судового рішення, особливо в разі, коли таке судове рішення ухвалено на користь особи в юридичному спорі супроти органів публічної влади, їх посадових і службових осіб. Держава для забезпечення виконання судового рішення має насамперед запровадити дієвий, а не ілюзорний юридичний механізм здійснення судового контролю за виконанням судового рішення, який дозволить особі, на користь якої ухвалено судове рішення, домогтися його виконання, щоб реально захистити та поновити права, свободи та інтереси, що зазнали порушення внаслідок ухвалення рішень, учинення дій або бездіяльності органами публічної влади, їх посадовими і службовими особами.
У Рекомендації Rec(2003)16 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо виконання рішень адміністративних і судових органів у ділянці адміністративного права, ухваленій 9 вересня 2003 року, наголошено: ,Держави-члени мають забезпечити, щоб адміністративні органи виконали судові рішення в межах розумного строку. Для того, щоб надати цим рішенням цілковитої ефективності, ці органи повинні вжити всіх потрібних заходів відповідно до приписів актів права“ (пункт II.1.a); ,,у випадках невиконання адміністративним органом судового рішення має бути встановлено відповідну процедуру, завдяки якій це рішення буде виконано, зокрема, за допомогою судової заборони або накладення штрафу (coercive fine)“ (пункт II.1.b).
Європейський суд із прав людини так само наголосив на тому, що право на справедливий суд, гарантоване кожному пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби „національна юридична система дозволяла, щоб остаточне, зобов`язальне судове рішення залишалось таким, що не породжує юридичних наслідків на шкоду одній зі сторін. Не можна припустити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції ґрунтовно описував процесуальні гарантії, що їх надано учасникам судового процесу, а саме: справедливий, прилюдний і швидкий розгляд справи, не захищаючи виконання судових рішень; якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до суду та здійснення судочинства, це означало б привести до стану, несумісного з принципом правовладдя, що його Договірні держави зобов`язалися додержувати, ратифікувавши Конвенцію“ [рішення у справі Шмалько проти України / Shmalko v. Ukraine від 20 липня 2004 року (заява № 60750/00), § 43].
Зазначені гарантії виконання судового рішення знайшли своє вираження в процесуальному законодавстві України. Згідно зі статтею 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. 
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
За змістом частини 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Із зазначено вбачається, що виконуючи рішення суду відповідач зобов`язаний враховувати обставини встановленні судовим рішенням.
Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Згідно із частиною 6 статті 383 КАС України за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
З системного аналізу вищезазначених норм права вбачається, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.
Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 КАС України вбачається за можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.
Окрім того, виконання судового рішення, як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Конвенція). За судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справи "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Горнсбі проти Греції") право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним. При цьому, право на суд включає право на виконання рішення без невиправданих зволікань (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» («Immobiliare Saffi v. Italy»), п. 66).
У Висновку №13 (2010) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо ролі суддів у виконанні судових рішень (м. Страсбург, 19 листопада 2010 року зазначено, що ефективне виконання обов`язкового судового рішення є основоположним елементом верховенства права. Ефективне виконання забезпечує довіру суспільства до судової влади. Незалежність судової влади та право на справедливий суд нівелюються через невиконання судового рішення. ) (31. В державі, яка керується верховенством права, передусім державні підприємства зобов`язані визнавати судові рішення в першу чергу та виконувати їх якнайшвидше, відповідаючи своєму статусу. Сама думка про те, що державна установа відмовляється поважати рішення суду, підриває концепцію верховенства права (п.31 Висновку).
Надаючи оцінку вищенаведеним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне навести правові висновки, викладені у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020, котрі підтримані Верховним Судом у постанові від 18.05.2021 по справі № 420/6019/19.
Так, зокрема, вирішуючи питання по суті позовних вимог у цій справі, суд означив таке:
- протиправною бездіяльністю відповідачів порушено права позивачів на приватизацію державного житлового фонду.
- позивачі мають право на приватизацію гуртожитку незалежно від того, чи увійшов цей об`єкт нерухомості до статутного фонду будь якого підприємства, чи виготовили позивачі техніко-економічне обґрунтування забезпечення ефективного використання майна за цільовим призначенням з визначенням обсягів та джерел фінансування видатків на його утримання. При цьому, головною умовою для реалізації права позивачів на приватизацію є передання об`єкта з державної у комунальну власність;
- непередання гуртожитку з державної до комунальної власності перешкоджає реалізації права позивачів на приватизацію житла;
- системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що ухвалення остаточного рішення, спрямованого на забезпечення права позивачів на житло, є результатом певної правової процедури. Вчинення дій суб`єктами владних повноважень у межах цієї процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання позивачами житла. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим. При цьому органи місцевого самоврядування - відповідні ради та виконавчі комітети у зазначеній процедурі також мають здійснити певні дії, спрямовані на прийняття відповідного об`єкта нерухомого майна до комунальної власності;
- у позивачів виникли "легітимні очікування" на реалізацію свого права щодо приватизації гуртожитку.
Наведені висновки з урахуванням тривалості спірних правовідносин (звернення позивачів до уповноважених органів здійснюється з 2012 року), слугували підставою для зобов`язання Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської вжити заходів, передбачених пунктом 51 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статями 4-1, 6, 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», необхідні для прийняття у комунальну власність громадського будинку (гуртожитку).
Отже, вищенаведені висновки суду, які викладені у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 по справі № 420/6019/19, дають підстави не погодитись із висновком суду першої інстанції з того приводу, що предметом розгляду справи була передача до комунальної власності територіальної громади міста Одеси об`єкту державного житлового фонду, а саме: гуртожитку (житлового будинку) у місті Одесі за адресою: вул. Середньофонтанська, 2, разом із об`єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей будинок.
Так, поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу ЄСПЛ до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Предмет спору – це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову – це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (див. постанову Верховного Суду від 20.09.2021 по справі № 638/3792/20).
Таким чином, колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах предметом спору є захист права на житло шляхом приватизації, порушеного внаслідок бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо передачі гуртожитку у комунальну власність. 
Питання щодо зобов`язання відповідачів вчинити певні дії з метою передачі до комунальної власності територіальної громади міста Одеси об`єкту державного житлового фонду, а саме: гуртожитку (житлового будинку) у місті Одесі за адресою: вул. Середньофонтанська, 2, разом із об`єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей будинок слугували способом захисту порушених прав позивачів.
Таким чином, наведений вище висновок суду першої інстанції про виникнення між позивачем та відповідачем та/або третьою особою нового спору щодо місця реєстрації заявника та/або права власності на квартиру, що знаходиться у вказаному гуртожитку є помилковим та не може слугувати достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви у порядку статті 383 КАС України.
Вирішуючи питання про суті заяви колегія суддів виходить із таких міркувань.
Як встановлено під час розгляду справи, та підтверджено матеріалами справи, Одеська міська рада рішенням від 19.07.2023 № 1321-VІІІ на виконання рішення суду від 27.10.2020 по справі № 420/6019/19 надала згоду на безоплатну передачу з державної у комунальну власність територіальної громади м. Одеси житлового будинку(гуртожитку), розташованого за адресою: вул. Середньофонтанська, 2, що передається зі сфери управління Фонду державного майна України з балансу Державного багатопрофільного підприємства «Урожай». Вказаним рішенням доручено постійно діючий комісії з питань прийняття об`єктів житлового-комунального призначення, насосних та трансформаторних станцій, теплових пунктів, інженерних мереж тепло-, водо-, електропостачання та інших об`єктів з державної власності та підприємств інших форм власності у комунальну власність територіальної громади м. Одеси вжити заходів щодо прийняття з державної до комунальної власності територіальної громади м.Одеси житлового будинку (гуртожитку), розташованого за адресою вул. Середньофонтанська, 2.
На виконання рішення Одеської міської ради від 19.07.2023 № 1321-VІІІ відповідною комісією 04.04.2025 було складено та підписано Акт приймання передачі гуртожитку (житлового будинку) разом із об`єктами інженерної інфраструктури , що обслуговують цей будинок, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 2 що передається зі сфери управління Фонду державного майна України з балансу Державного багатопрофільного підприємства «Урожай». (а.с.40-43, т.12).
Даний Акт приймання-передачі містить зокрема такі відомості, як: загальну інформацію про житловий будинок, кількість квартир, кількість та перелік мешканців, зареєстрованих у цих квартирах.
В переліку таких мешканців відсутній позивач - ОСОБА_1 , котрий за змістом постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі № 420/6019/19 вселився на законних підставах, постійно мешкає у квартирі АДРЕСА_2 вказаного гуртожитку та висловив своє бажання приватизувати її. 
Проте, натомість ОСОБА_1 в означеному Акті, зазначено інша особа - ОСОБА_8 , котра згідно із відомостями вказаними в Акті зареєстрована у квартирі №6. 
Ключовою вимогою апелянта в рамках судового контролю в порядку статті 383 КАС України є вимога щодо виправлення цих записів з метою реалізації права ОСОБА_1 на виконання рішення суду по справі № 420/6019/19.
У судовому засіданні представниця ОСОБА_1 зазначила, що визнання протиправними дій Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради якраз і полягає у тому, що ОСОБА_1 звернувся з позовом з метою захисту права на житло, а зазначення у Акті приймання-передачі громадянки ОСОБА_8 значно ускладнить/ унеможливить реалізацію право на приватизацію житла. 
Представник Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради пояснив, що вказані списки мешканців були зазначені на підставі відповідної інформації про реєстрацію місця проживання. Громадянка ОСОБА_8 з`явилась у переліку списків мешканців на підставі інформації ДБП «Урожай», яка, в свою чергу, після ухвалення рішення суду у цій справі та під час процедури його виконання здійснила відповідну перереєстрацію місця проживання. Вважає, що такі дії не порушують право апелянта на належне виконання рішення суду.
Аналогічну позицію висловив представник Департамента міського господарства Одеської міської ради.
Вирішуючи спірне питання колегія суддів виходить із такого.
За приписами частини 3 статті 4-1 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" від 3 березня 1998 року № 147/98-ВР (далі Закон № 147/98-ВР) рішення щодо передачі об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за згодою районних або обласних рад.
Відповідно до статті 5 Закону № 147/98-ВР передача об`єктів з комунальної у державну власність здійснюється за рішенням: сільських, селищних, міських, районних у містах рад - щодо об`єктів права комунальної власності відповідних територіальних громад; районних, обласних рад - щодо об`єктів права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні районних, обласних рад (частина 1).
Порядок подання та розгляду пропозицій щодо передачі об`єктів з комунальної у державну власність визначається Кабінетом Міністрів України (частина 5).
Відповідно до статті 6 Закону № 147/98-ВР передача об`єктів здійснюється комісією з питань передачі об`єктів, до складу якої входять представники виконавчих органів відповідних рад, місцевих органів виконавчої влади, органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій, фінансових органів, підприємств, трудових колективів підприємств, майно яких підлягає передачі.
Передача оформлюється актом-приймання передачі, який підписується головою та членами комісії Форма акта приймання передачі затверджується Кабінетом Міністрів України.
Порядок передачі об`єктів права державної власності визначено в Положенні про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 №1482 (далі Положення №1482). 
Згідно пунктом 10 Положення №1482 (в редакції на момент підписання Акта прийому передачі) передача оформляється актом приймання-передачі за формою згідно з додатком до Порядку подання та розгляду пропозицій щодо передачі об`єктів з комунальної у державну власність та утворення і роботи комісії з питань передачі об`єктів у державну власність, затвердженого цією постановою. Акт складається у чотирьох примірниках, підписується головою і членами комісії та затверджується органом, який створив комісію. Право на управління об`єктом передачі виникає з дати затвердження органом, який створив комісію, акта приймання-передачі, а орган, уповноважений управляти державним майном, що здійснював управління об`єктом, або самоврядна організація втрачає таке право.
До акта приймання-передачі підприємства додаються: копія статуту (положення) підприємства; контракт з керівником підприємства; договір оренди єдиного (цілісного) майнового комплексу; договори найму (оренди) нежитлових приміщень; бухгалтерський баланс, складений на останню звітну дату, з відміткою органу державної податкової служби про його прийняття.
Операції з передачі державного майна відображаються у бухгалтерському обліку в порядку, визначеному Мінфіном.
Урахувавши наведені норми приписи чинного законодавства та форму акта – прийому передачі (див. додаток до Положення 31482) колегія суддів констатує, що вони не передбачають зазначення такої інформації, як перелік мешканців, які зареєстровані за адресою нерухомого майна, котре передається із державної до комунальної власності.
При цьому, сторони у справі не зазначили чітко з якою метою була зазначена відповідна інформація, натомість колегія суддів вважає, що ця інформація, котра зазначена у офіційному документі має певні юридичні наслідки. 
З`ясовуючи це питання суд апеляційної інстанції виходить із того, що одним із конституційних прав громадян є право на житло. Гарантіями здійснення цього права є обов`язок створення державою умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; надання державою та органами місцевого самоврядування відповідно до закону житла безоплатно або за доступну плату(частини перша, друга статті 47 Конституція України)(див. рішення КСУ 10.06.2010 № 15-рп/2010).
Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення їх до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин (преамбула Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду). 
Отже, дослідивши всі обставини справи та пояснення учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що ця інформація створена та відображена у Акті прийому- передачі не інакше як з метою персоніфікації осіб, котрі мають право на приватизацію, закріплених згідно цього списку кімнат(квартир) у цьому гуртожитку.
Як було зазначено вище, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у цій справі встановлено, що позивачі (у тому числі і ОСОБА_1 ) проживають у гуртожитку протягом тривалого часу, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та здійснюють оплату комунальних послуг за користування житлом за вказаною адресою, а відтак, мають право на його приватизацію незалежно від того, чи увійшов цей об`єкт нерухомості до статутного фонду будь якого підприємства, чи виготовили позивачі техніко-економічне обґрунтування забезпечення ефективного використання майна за цільовим призначенням із визначенням обсягів та джерел фінансування видатків на його утримання.
У цьому аспекті є слушними доводи представниці ОСОБА_1 , що саме він як особа, яка протягом тривалого періоду постійно проживала у гуртожитку, що підтверджено висновком суду, має право на приватизацію кв. АДРЕСА_3 .
Тому формально така інформація, правильність якої оспорює ОСОБА_1 містить ознаку, котра ускладнює правильне виконання рішення суду, оскільки реєстрація іншої особи за квартирою АДРЕСА_2 , в якій проживає останній фактично є перепоною у реалізації права на приватизацію з огляду на законодавчі умови реалізації права на приватизацію, як-от: законне вселення у гуртожиток та фактичне проживання у гуртожитку протягом тривалого часу (частини 1 та 4 статті 1 Закону України від 04.09.2008 № 500-VІ "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків").
На користь такого висновку свідчить також наказ Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396 про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, за змістом п. 18 якого громадянин який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (кімнату), жиле приміщення в гуртожитку подає до органів приватизації такі документи: довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі.
Таким чином, на етапі виконання рішення суду, жоден орган з огляду на імперативні приписи статті 72 ЖК Української РСР, у тому числі і ДБП «Урожай» , не вправі змінювати правовий статус осіб (шляхом включення чи виключення інформації у відповідний Акт прийому передачі, зняття з реєстрації/реєстрації місця проживання зі списків осіб, котрі проживають(зареєстровані) у вказаному гуртожитку та, відповідно, мають право на приватизацію, особливо відносно особи, яка є позивачем у справі, та відносно котрої суд остаточним рішенням підтвердив її право на подальшу приватизацію житла.
Такі питання, на переконання колегії суддів, мають вирішуватись виключно у судовому порядку, зокрема, із врахуванням приписів ст. 378 КАС України шляхом встановлення способу і порядку виконання судового рішення.
Тож, з урахуванням того, що всі дії та рішення Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради вчинені на виконання рішення суду, за висновками якого такі дії необхідні для забезпечення прав позивача реалізувати право на приватизацію житла, колегія суддів погоджується із доводами представниці ОСОБА_1 , що інші особи (позивачі у справі), зазначенні у цьому списку безперешкодно реалізовують своє право на приватизацію, підтверджуючи своє право проживання за квартирами у вказаному гуртожитку у тому числі і на підставі інформації з цього Акту, проте така інформації створює перешкоди у реалізації права ОСОБА_1 на приватизацію квартири АДРЕСА_2 .
З іншого боку, колегія суддів зазначає, що згідно статті 1 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні від 15.11.2021 № 1871-IX - декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила. (частина 2.4 стаття 1 Закону). 
Тобто, за таких міркувань, формально скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та реєстрація місця проживання іншої особи за вказаної адресою з урахуванням наведених вище положень Закону 1871-IX не є достатньою підставою вважати, що вона може вплинути на виконання судового рішення у цій справі.
Натомість, за вказаного правового регулювання та наведених вище дій є порушенням права позивача на "легітимні очікування" щодо реалізації свого права на приватизацію гуртожитку (таке право зазначено у рішенні суду по суті позовних вимог) та суперечить принципу правової визначеності, котрий є стрижневим елементом конституційного принципу верховенства права в розумінні статті 8, частини другої статті 55 Конституції України.
Колегія судів звертає увагу, що судовий контроль за виконанням судового рішення є щонайпершим елементом в юридичному механізмі забезпечення виконання судового рішення, особливо в разі, коли таке судове рішення ухвалено на користь особи в юридичному спорі супроти органів публічної влади, їх посадових і службових осіб, який має бути дієвим, а не ілюзорним юридичним механізмом забезпечення виконання судового рішення, який дозволить особі, на користь якої ухвалено судове рішення, домогтися його виконання, щоб реально захистити та поновити права, свободи та інтереси, що зазнали порушення внаслідок ухвалення рішень, учинення дій або бездіяльності органами публічної влади, їх посадовими і службовими особами. (див. п.47 постанови Верховного Суду від 30 квітня 2024 року по справі № 380/12153/20).
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах ( абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 3 3-рп/2003.
Невиконання або несвоєчасне виконання постановленого на користь особи рішення суду є порушенням (обмеженням) права на справедливий суд. Суд не повинен тлумачити приписи чинного законодавства у такий спосіб, щоб створювати перешкоди для забезпечення виконання рішення суду. Трактування чинного законодавства повинне перебувати в системному зв`язку з принципом обов`язковості судового рішення. ( подібні правові висновки виловлені у п.14 постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 9901/988/18).
Наведе свідчить, що така форма (спосіб) утворення інформації (відомостей) в Акті прийому передачі від 04.04.2025 та подальше його затвердження відповідним рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №408 від 25.04.2025 на завершальному етапі передачі будинку (гуртожитку) не відповідає способу захисту права обраного ОСОБА_1 та підтвердженого рішенням суду, тобто є невиконанням рішення суду, яке набрало законної сили, що є порушенням приписів ст. 129 Конституції України.
Єдиним контраргументом з цього приводу може слугувати лише позитивне рішення органу приватизації відносно ОСОБА_1 щодо реалізації його права на житло шляхом приватизації.
Проте такі докази в матеріалах справи відсутні. 
Підсумовуючи наведене, колегія суддів, враховуючи тривалість спірних правовідносин (спірні правовідносини тривають з 2012 року), необхідність вчинення попередніх процедур та вагомість порушених прав, котрі обстоював ОСОБА_1 , дійшла висновку про протиправність дій виконавчого комітету Одеської міської ради, який фактично легалізував таку інформацію у відповідному Акті.
Щодо способу захисту права заявника в межах судового контролю апеляційний суд зазначає про таке. 
Як мовилось раніше, за приписами статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У судовому засіданні встановлено, що виконавчий комітет Одеської міської ради щодо цього Акту прийому передачі, інформація у якому є ключовим спором у рамках цього провадження прийняв виключно управлінське рішення, а саме затвердив цей Акт своїм рішенням № 408 від 24.04.2025.
Затвердження цього Акту має певні юридичні наслідки, зокрема за правилами пункту 10 Постанови КМ України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» від 21 вересня 1998 р. № 1482 право на управління об`єктом передачі виникає з дати затвердження органом (уповноваженим суб`єктом управління), який створив комісію, акта приймання-передачі, а орган, уповноважений управляти державним майном, що здійснював управління об`єктом, уповноважений суб`єкт управління або самоврядна організація втрачає таке право.
Таким чином, формально визнання протиправним саме рішення виконавчого комітету щодо затвердження Акту прийому передачі №408 від 24.04.2025 може спричинити негативні наслідки для інших мешканців гуртожитку щодо реалізації права на приватизацію.
Тому, колегія суддів вважає, що у даному випадку є більш оптимальним визнати дії виконавчого комітету Одеської міської ради щодо затвердження цього акту в частині списку мешканців, зокрема зазначення ОСОБА_8 , замість ОСОБА_1 .
Відмовляючи у задоволенні вимоги ОСОБА_1 зобов`язального характеру (внести зміни в Акт прийому передачі), колегія суддів виходить із того, що конструкція статті 383 КАС України, таких повноважень суду під час розгляду відповідної заяви не надає.
Переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, зокрема, у публічно-правових спорах, адміністративні суди повинні зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, щоб це не призводило до порушення основоположних засад адміністративного судочинства та щоб такі засоби не були надмірними за визначених умов та не призводили до порушення прав, гарантованих Конституцією та законами України, а також Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (див. Постанова Верховного Суду від 1 лютого 2022 року у справі № 420/177/20).
Таким чином, означені вимоги не можуть бути задоволенні, водночас такі наслідки можуть бути компенсовані під час розгляду судом відповідного звіту про виконання рішення відповідачів - суб`єктів владних повноважень.
Також, колегія суддів не вбачає правових підстав зобов`язати автоматично виключити ОСОБА_8 , з огляду на процедурну стадію розглядуваного питання та процесуальний статус останньої ( ОСОБА_8 була залучена до участі у справі ухвалою П`ятого апеляційного суду від 08.07.2025 лише на стадії розгляду заяви у порядку статті 383 КАС України та повідомлена про розгляд справи (а.с.93-95,101. т.13)).
Проте, з огляду на висновки наведені вище та наявність ознак безпідставності для внесення останньої до списку мешканців, які проживають (зареєстровані) у гуртожитку, суд апеляційної інстанції вважає за необхідние повідомити відповідні органи, які утворювали вказану інформацію у вказаному Акті (підписанти Акту) та її затверджували (виконавчий комітет Одеської міської ради) вирішити питання щодо внесення змін в цей Акт стосовно інформації про особу, яка проживає в квартирі АДРЕСА_2 - ОСОБА_1 , і одночасно вирішити питання щодо вилучення ОСОБА_8 із вказаного списку.
На рахунок вимог про визнання протиправними дій Одеської міської ради, колегія суддів зазначає, що не вбачає підстав для її задоволення, з огляду не доведення апелянтом будь-яких дій останньої, які спричинили ускладнення для позивача в частині реалізації його права на приватизацію.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого та помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви позивача, поданої у встановленому ст. 383 КАС України порядку.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи є підставами для скасування судового рішення.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, відтак апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати, ухвалити нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 382, 383 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року у справі № 420/6019/19 – скасувати.
Ухвалити по справі нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Виконавчого комітету Одеської міської ради на виконання Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 та Постанови Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 18.05.2021 по справі № 420/6019/19 щодо затвердження відповідним рішенням №408 від 24.04.2025 Акта приймання-передачі житлового будинку (гуртожитку) від 04.04.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема щодо зазначення в розділі «Відомості про площі житлового будинку» інформації відносно ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_2 ), яка не була стороною по справі, в квартирі АДРЕСА_2 замість співпозивача ОСОБА_1 .
Направити постанову до Фонду державного майна України (код ЄДРПОУ: 00032945), Одеській міській раді (код ЄДРПОУ: 26597691), Виконавчому комітету Одеської міської ради (код ЄДРПОУ: 04056919), Державному багатопрофільному підприємству «Урожай» (код ЄДРПОУ: 13908422), Регіональному відділенню ФДМУ по Одеській області та Миколаївській областях (код ЄДРПОУ: 43015722), Департаменту міського господарства Одеської міської ради (код ЄДРПОУ: 34674154) для вжиття заходів щодо внесення відповідних змін до Акту приймання передачі з державної до комунальної власності територіальної громади м. Одеси гуртожитку (житлового будинку) разом із об`єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей будинок, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , від 04.04.2025, що передається зі сфери управління Фонду державного майна України з балансу Державного багатопрофільного підприємства «Урожай» для усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону в частині невиконання рішення щодо одного із співпозивачів, а саме ОСОБА_1 та вирішення питання щодо вилучення інформації із вказаного Акту відносно ОСОБА_8 .
У задоволенні решти вимог заяви відмовити. 
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
          Дата складення та підписання повного тексту судового рішення – 28 липня 2025 року.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	Г.В. Семенюк    А.Г. Федусик