Справа № 563/2084/24 	Головуючий у 1 інстанції: Смокович М. В. 	
Провадження № 22-ц/802/685/25  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
10 червня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Карпук А. К., Осіпука В. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2025 року

                                          В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») (до зміни назви 25 листопада 2024 року - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 08 липня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С7875» укладений електронний договір № 6842244 про надання споживчого кредиту. Договір укладений  відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № о205-ОД від 10 лютого 2022 року та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents.
Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) становить 13 300 грн (п. 1.3.). Строк кредиту 357 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту (29 червня 2024 року) вказується в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору.
Сторони при укладенні кредитного договору також передбачили нарахування процентів. Згідно з п. 1.5.1. кредитного договру стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього договору. Відповідно до п. 1.5.2. кредитного договору знижена процентна ставка 1,493% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач до 25 липня 2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит у розмірі 13 300 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача № НОМЕР_1 .
Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку відповідач вказав особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Зазначений платіжний провайдер має відповідну ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений в Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом.
Позивач зазначав, що в період часу з 08 липня 2023 року по 26 травня 2024 року відповідач здійснив оплати на рахунок первісного кредитора у розмірі 17 048 грн 85 коп., які спрямовані на оплату тіла кредиту у розмірі 1 797 грн 28 коп. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 15 521 грн 57 коп.
Однак, відповідач своїх боргових зобов`язань перед кредитором належним чином за кредитним договором не виконував у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 28 391 грн 63 коп., з яких: сума кредиту - 11 502 грн 72 коп.; сума процентів за користування кредитом - 16 888 грн 91 коп.
Умовами кредитного договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача.
27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладений договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.
Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило ОСОБА_1 шляхом направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення.
На підставі договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 6842244 у розмірі 28 391 грн 63 коп.
ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» як новий кредитор нарахувало проценти за 33 календарних дні (27 травня 2024 року - 28 червня 2024 року) в межах строку дії кредитного договору відповідно до наступного: 11 502 грн 72 коп. х 1,99% = 228 грн 90 коп. х 33 календарні дні = 7 553 грн 70 коп.
Ураховуючи наведене, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №6842244 у розмірі 35 945 грн 33 коп., з яких: 11 502 грн 72 коп. - тіло кредиту; 16 888 грн 91 коп. - нараховані проценти; 7 553 грн 70 коп. нараховані проценти за 33 календарних дні, а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2025 року позов ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором № 6842244 від 08 липня 2023 року у розмірі 35 945 грн 33 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 11 502 грн 72 коп., сума відсотків за користування кредитом - 24 442 грн 61 коп.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3., покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».
На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у цій справі. Суд не звернув уваги на те, що рішення не може ґрунтуватися на доказах та якщо оригінал електронного доказу та /або якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії або електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Натомість усе рішення суду ґрунтується саме на доказах, які відповідач ставить під сумнів. Позивачем не надано суду доказів на підставі яких можливо встановити обставини, якими обґрунтовано позов (інформацію) про те, чи було емітовано на ім`я відповідача ОСОБА_1 платіжну карту НОМЕР_1 , позивачем не надано первинного бухгалтерського документу, - виписки з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної картки за період дії договору, також відсутня інформація про будь- яке перерахування грошових коштів. Матеріали справи не містять доказів користування та/або повернення відповідачем грошових коштів позивачу, що безумовно вказує на сумнівність існування позики, яку отримував саме відповідач. Отже, позивач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тих обставин, що відповідач та/або саме відповідач отримав та користувався грошовими коштами по договору. Суд не повно та всебічно дослідив доказ у вигляді листа від АТ КБ «Приватбанк» від 25 лютого 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250219/30535-БТ та передчасно зробив висновки про підтвердження факту отримання коштів відповідачем саме від позивача і саме на платіжну картку НОМЕР_1 , яку зазначає позивач. Крім  того, жодного доказу на підтвердження того, що договір укладений саме в електронному вигляді позивач не надав. Позивач не довів належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які б кожен окремо та у своєму взаємному зв`язку у їх сукупності доводили б обставини укладення відповідачем шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором договору, а також не доведено обставин належного виконання кредитодавцем своїх обов`язків надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» Крюкова М. В., посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Крім того, у відзиві просила суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 10 червня 2025 року - дата складення повного судового рішення.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що 08 липня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладений електронний договір № 6842244 про надання споживчого кредиту за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С7875».
Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) становить 13 300 грн. Строк кредиту 357 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 17 днів. Детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту (29 червня 2024 року) вказується в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору (пункти 1.3., 1.4. кредитного договору).
Згідно з п. 1.5.1. кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору. Відповідно до п. 1.5.2. кредитного договору знижена процентна ставка 1,493% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач до 25 липня 2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит у розмірі 13 300 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача № НОМЕР_1 .
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2025 року витребувано в АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , а також підтвердження факту зарахування коштів 08 липня 2023 року на дану платіжну картку у розмірі 13 300 грн.
Факт отримання відповідачем коштів підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» від 04 березня 2025 року, згідно з яким 08 липня 2023 року на картку № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_1 , було здійснено переказ коштів у розмірі 13 300 грн.
Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги представника відповідача, що позивач не надав суду доказів на підставі яких можливо встановити обставини, якими обґрунтовано позов (інформацію) про те, чи було емітовано на ім`я відповідача ОСОБА_1 платіжну карту № НОМЕР_1 , оскільки ухвала суду щодо витребування інформації з банку стосувалася факту належності відповідачу саме зазначеної, а не іншої платіжної картки та зарахування 08 липня 2023 року на дану платіжну картку грошових коштів у розмірі 13 300 грн. Суд повно та всебічно дослідив доказ у вигляді листа від АТ КБ «Приватбанк» від 25 лютого 2025 року №20.1.0.0.0/7-250219/30535-БТ та дійшов правильного висновку про підтвердження факту отримання коштів відповідачем 08 липня 2023 року у розмірі 13 300 грн саме від ТОВ «Авентус Україна» як первинного кредитора і саме на платіжну картку № НОМЕР_2 , яка була емітована банком на ім`я ОСОБА_1 . Доказів, які б підтверджували наведені в апеляційній скарзі заперечення з приводу вищенаведених обставин сторона відповідача не надала.
У період часу з 08 липня 2023 року по 26 травня 2024 року відповідач здійснив оплати на рахунок первісного кредитора (ТОВ «Авентус Україна») у розмірі 17 048 грн 85 коп., які були спрямовані на погашення тіла кредиту у розмірі 1 797 грн 28 коп., та відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 15 521 грн 57 коп. Здійснення відповідачем зазначених платежів на рахунок первісного кредитора, що підтверджується карткою обліку договору та відповідними квитанціями, додатково свідчить про наявність між вказаними сторонами правовідносин, які виникли з кредитного договору. Заборгованість відповідача перед первісним кредитором станом на 26 травня 2025 року становила 28 391 грн 63 коп., з яких: 11 502 грн 72 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 16 888 грн 91 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості по кредитному договору № 6842244 від 08 липня 2023 року (а.с.30-38, том 1).
Судом також встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (25 листопада 2024 року назва змінена на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») укладений договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №6842244 від 08 липня 2023 року.
Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило ОСОБА_1 шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була зазначена при укладенні кредитного договору (а.с.28, том 1).
Після переходу права вимоги за кредитним договором № 6842244 від 08 липня 2023 року до позивача ТОВ «Фінтраст Україна», останнє, в межах строку договору, нарахувало відсотки за користування кредитом (у період з 27 травня 2024 року по 28 червня 2024 року - строку дії кредитного договору) у розмірі 7 553 грн 70 коп. (11 502 грн 72 коп. х 1,99% = 228 грн 90 коп. х 33 календарні дні).
Заборгованість відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору №6842244 від 08 липня 2023 року перед ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» станом на дату звернення до суду не погашена і становить 35 945 грн 33 коп., з яких: 11 502 грн 72 коп. - тіло кредиту, 16 888 грн 91 коп. - нараховані проценти, 7 553 грн 70 коп. - нараховані позивачем проценти за 33 календарних дні після переходу права вимоги. Заборгованість відповідача за кредитним договором підтверджується наданим позивачем розрахунком.
За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним у письмовій формі.
З огляду на зазначені норми права Верховний Суд у своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. 
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, а також іншими актами законодавства. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 
Верховний Суд у своїй постанові від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19 зазначив: якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Такі висновки містяться і у вищезгаданих постановах Верховного Суду.
Таким чином, електронна форма договору прирівнюється до письмової, проте з певними особливостями щодо укладення таких договорів. Сторони вільні обрати форму правочину, в т.ч. електронну. Тож електронний договір не може бути визнаний недійсним виключно через те, що він має електронну форму. 
За ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства чи за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
Зазвичай електронні кредитні договори підписуються за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
На підтвердження укладання договору № 6842244 від 08 липня 2023 року про надання споживчого кредиту з ТОВ «Авентус Україна» позивач надав електронний доказ в паперовій формі. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором «C7875», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частин 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір. 
У постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 міститься наступний правоти висновок. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. 
Отже, підписання відповідачем договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає вимогам чинного законодавства. 
У постанові Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі №922/51/20 був сформульований правовий висновок, відповідно до якого учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ у таких формах: оригінал; електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. 
Наданий позивачем доказ - електронний договір № 6842244 від 08 липня 2023 року про надання споживчого кредиту у паперовій формі, посвідченій в порядку, передбаченому законом, спростовує доводи сторони відповідача про те, що рішення суду ґрунтується на доказах, які відповідач ставить під сумнів, оскільки позивачем електронний доказ поданий у визначеній законом формі, що не викликає жодних сумнівів у відповідності поданої копії (паперової) оригіналу.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно з ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). 
Згідно з ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. 
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). 
Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 
Оскільки факторинг визначено п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». 
Зазначене узгоджується із правовими висновками, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18); від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11 (провадження № 14-222цс18). 
У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, п. 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем наданий належний розрахунок заборгованості на підтвердження розміру заборгованості позичальника, а також кредитний договір, який містить усі істотні умови договору та був укладений в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи і згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України вважається укладеним в письмовій формі.
Надані банком документи у сукупності підтверджують укладання між сторонами кредитного договору, погодження між сторонами нарахування процентів за користування кредитними коштами та існування у позичальника заборгованості за договором у визначеному позивачем розмірі, який розрахований відповідно до узгоджених між сторонами умов.
На підставі встановлених у цій справі обставин, а також підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором, розмір якої відповідачем не спростовано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову у заявленому позивачем розмірі.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про задоволення позову ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» є законним та обґрунтованим.
Висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом розгляду суду першої інстанції, яким суд надав належну правову оцінку, а тому не потребують повторної оцінки апеляційним судом.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у цій справі рішення та відсутність підстав для його скасування.
Крім того, оскільки позов ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» задоволено повністю, суд першої інстанції урахувавши наявні у справі докази, які підтверджують, що реально понесені витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн відповідають обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, є співмірними з предметом позову та складністю справи, а також викладені у відзиві на позовну заяву заперечення відповідача щодо розміру цих витрат, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України обґрунтовано стягнув оскаржуваним рішенням суду з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції за подання відзиву на апеляційну скаргу, то слід зазначити наступне.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.
Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, складання відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» Крюкова М. В. зазначила, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції становить 8 000 грн та зробила відповідну заяву про стягнення витрат у зазначеному розмірі з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції представник позивача надала: копію договору № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року про надання правової допомоги, укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Крюковою М. В.; ордер на надання правничої допомоги у Волинському апеляційному суді, виданий Крюковій М. В. на підставі зазначеного договору; звіт про надання правової допомоги згідно цим договором від 19 травня 2025 року; платіжну інструкцію про сплату ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» 8 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвокату Крюковій М. В. на підставі договору № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року про надання правової допомоги. Згідно з зазначеним звітом Крюкова М. В. надала ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» послуги з правничої допомоги у вигляді правової експертизи документів та складання відзиву на апеляційну скаргу, подання до суду відзиву вартістю 8 000 грн, тривалість виконаних адвокатом робіт становить 4 год.
У справах, що розглядаються у спрощеному провадженні де судові дебати відсутні, відповідна сторона не звільнена від обов`язку зробити відповідну заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц міститься наступний правовий висновок.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Водночас як встановлено апеляційним судом у цій справі, відповідач клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не заявляв, хоча відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач будучи обізнаний із відзивом на апеляційну скаргу, у якій представник позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» Крюкова М. В. заявила про необхідність стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, не зазначав про неспівмірність витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у суді апеляційної інстанції у цій справі.
З огляду на наявність доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн та за відсутності клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, в апеляційного суду відсутні передбачені законом підстави для зменшення таких витрат. 
Зважаючи на наведене, а також те, що реально понесені витрати позивача на правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому з врахуванням відсутності клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, витрати у вказаному розмірі належить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».
Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                     У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2025 року у цій справі залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: