П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/17763/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Приходько Оксана Григорівна 
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
25 червня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 15 квітня 2024 року № 063350031835 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08 квітня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням висновків суду у цій справі.  
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 з метою реалізації права на пенсійне забезпечення після досягнення 60-річного віку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 08 квітня 2024 року про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону № 1058-IV.
За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.
За результатом розгляду поданих позивачем заяви та доданих до неї документів Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області прийняло рішення від 15 квітня 2024 року № 063350031835, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV.
Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою для відмови став висновок Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу (31 рік). Страховий стаж особи становить 28 років 06 місяців 18 днів. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом № 1788-ХІІ та Законом № 1058-IV.
Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII трудові пенсії призначаються: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно з пунктом "б" частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ (у редакції Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення"; надалі - Закон № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До внесення змін Законом № 213-VIII у статтю 13 Закону № 1788-ХІІ було встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
У свою чергу, Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, Закон № 1058-IV доповнено розділом XIV-І "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян".
Зокрема, за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV (в редакції Закону № 2148-VIII) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Разом з тим, Законом № 2148-VIII у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону № 1058-IV, де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону. Крім цього, в силу спеціальної вказівки у Законі № 2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01 жовтня 2017 року.
Таким чином, з 01 жовтня 2017 року правила призначення пенсій за Списком № 2 почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом "б" частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції Закону № 213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону № 2148-VIII. Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII".
Конституційний Суд України у вказаному рішенні, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
За змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відповідно до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII, для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.".
Отже, з 23 січня 2020 року правила призначення пенсій за Списком № 2 регламентуються одночасно пунктом "б" частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ, у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII, та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1788-ХІІ, у редакції Закону №  2148-VIII.
За встановлених обставин та наведеного правового регулювання у межах спірних правовідносин перевагу слід віддати у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача Закону, який передбачає право позивача на обумовлену попередньою роботою пільгову пенсію, а саме: положенням пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а, за якою у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
При цьому, за висновком Верховного Суду, наведеним у рішенні від 21 квітня 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 і які відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23 січня 2020 року (набрання чинності Рішенням № 1-р/2020), належать особи, які працювали до 01 квітня 2015 року, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка діяла до 01 квітня 2015 року, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до ПФУ за призначенням пенсії.
Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
З трудової книжки позивача вбачається, що він працював, зокрема:
- з 05 травня 1991 року по 25 січня 1993 року електрозварником ручної зварки 3-го розряду зі шкідливими умовами;
- з 08 червня 1994 року по 22 березня 1995 року електрозварником 3-го розряду;
- з 03 квітня 1995 року по 24 жовтня 1996 року газоелектрозварником 4-го розряду;
- з 11 листопада 1996 року по 15 жовтня 1997 року газоелектрозварювальником 4-го розряду;
- з 24 листопада 1997 року по 27 квітня 1998 року газоелектрозварником 4-го розряду;
- з 09 листопада 1998 року по 04 січня 1999 року газоелектрозварником 4-го розряду;
- з 05 лютого 1999 року по 06 січня 2000 року газоелектрозварником 5-го розряду;
- з 17 лютого 2000 року по  16 травня 2000 року електрогазозварником 4-го розряду;
- з 01 жовтня 2000 року по 23 липня 2001 року електрогазозварювальником;
- з 01 листопада 2001 року по 03 грудня 2001 року електрогазозварювальником;
- з 29 травня 2002 року по 19 листопада 2002 року електрогазозварником 5-го розряду;
- з 01 серпня 2006 року по 25 вересня 2006 року електрогазозварником 5-го розряду;
- з 12 березня 2007 року по 27 червня 2007 року електрозварником;
- з 01 лютого 2011 року по 14 червня 2011 року електрогазозварником;
- з 01 липня 2013 року по 28 травня 2015 року електрогазозварником 5-го розряду, 2 категорії;
- з 01 квітня 2016 року по 31 липня 2017 року електрогазозварником 5-го розряду, 2 категорії;
- з 01 серпня 2017 року по 03 травня 2024 року електрогазозварником 5-го розряду;
- з 03 червня 2024 року по 12 серпня 2024 року електрозварником.
Вказані професії передбачені Списком № 2:
- Список № 2, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 "Про затвердження списків виробництв, цехів, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах".
Згідно розділу XXXII "Загальні професії" Списку № 2 до професій, які надають право особи на отримання пільгової пенсії, відносяться професії газозварників і їх підручних та електрозварників і їх підручних;
- Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10.
Розділом XXXII "Загальні професії" Списку № 2 передбачено професію газоелектрозварника, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах;
- Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.
Розділом XXXIIІ "Загальні професії" Списку № 2 передбачено професію газоелектрозварника, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах;
- Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36.
Відповідно до розділу XXXIII "Загальні професії (у всіх галузях господарства)" передбачено професію газоелектрозварника, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Таким чином, професія, зокрема, електрозварника, газоелектрозварника передбачена Списками № 2 як така, зайнятість на якій під час виконання трудових обов`язків дає право особі на пенсію за віком на пільгових умовах.
Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, за змістом рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 15 квітня 2024 року № 063350031835 пенсійним органом не надано жодної оцінки пільговому стажу відповідно до записів трудової книжки позивача, натомість підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком слугували висновки про те, що позивач не набув необхідного страхового стажу у 31 рік, оскільки загальний страховий стаж складає 28 років 06 місяці 18 днів.
Також оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, не містить даних про пільговий стаж роботи позивача і висновку про наявність/відсутність у нього права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. 
Тому відсутні підстави вважати, що пенсійним органом аналізувався та з`ясовувався пільговий стаж позивача, як і його визначення та обчислення для цілей призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ.
Згідно з пунктом 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1; надалі - Порядок № 22-1) заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Заяви про перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, зокрема, приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, з-поміж іншого, повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі.
Відповідно до пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Враховуючи встановлені обставини у цій справі, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що у суду відсутні підстави вважати належно розглянутою заяву позивача від 08 квітня 2024 року про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону № 1058-IV та дотримання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області пункту 4.7 Порядку № 22-1, а саме встановлення права позивача на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.
Отже, суд дійшов вірного висновку, що відмова у призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 15 квітня 2024 року №063350031835, за викладених у ньому підстав та встановлених обставин у цій справі, є передчасною.
Відтак, для належного захисту прав позивача, суд першої інстанції вірно скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 15 квітня 2024 року №063350031835, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Водночас, суд зауважив, що за загальним правилом суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх визначених Законом підстав у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки. 
Таким чином, заява позивача від 08 квітня 2024 року відповідно та з урахуванням встановлених обставин під час судового розгляду цієї справи потребує відповідного розгляду та належної оцінки на предмет достатніх підстав для призначення пенсії позивача на пільгових умовах відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ з боку пенсійного органу, до повноважень якого віднесено розгляд та вирішення питання щодо призначення пенсії.
В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. При вирішенні даного публічно-правового спору, суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Щодо інших доводів скаржників, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року, в межах доводів апеляційної скарги відповідача відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.  

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Матохнюк Д.Б.    Граб Л.С.