ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 липня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/31544/24	
(суддя Кальник В.В., м. Дніпро)
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Шальєвої В.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року у справі №160/31544/24 за позовом ОСОБА_1  до   ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправними дій,-
                                                                  ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 27 листопада 2024 року звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач-1), військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач-2), згідно з яким, з урахуванням уточнень, просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про призов на військову службу під час мобілізації - ОСОБА_1 ;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині порушення процедури призову (мобілізації) ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації;
- визнати протиправним та скасувати наказ командування військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .           
Позов обґрунтовано тим, що у 2023 році позивача було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. При цьому, 28.10.2024 року позивач згоди на проходження військової служби не давав, військово-лікарську комісію не проходив, ступінь придатності до проходження військовї служби під час мобілізації позивачу не встановлювався, на військову службу у встановленому порядку територіальним центром комплектування та соціальної підтримки не призивався, тому, вважає, що його права були грубо порушені внаслідок протиправного примусу до військової служби           
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що на підставі складеної 28.10.2024 довідки №183/3651 та визначення ступеня придатності позивача до військової служби та, зважаючи на відсутність в розпорядженні відповідача інформації про наявність обставин, які б давали позивачу право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, відповідачем, в межах покладених на нього повноважень, правомірно прийнято наказ від 31.10.2024 №836, яким позивача призвано та направлено для проходження військової служби за призовом під час мобілізації у військову частину НОМЕР_1 . При цьому, суд відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог заявлених до військової частини НОМЕР_1 виходив з того, що згідно з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 05.02.2025 року у справі №160/2592/23, процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
           Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що у 2023 році позивача було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, а тому відсутні законні підстави для його мобілізації.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 з 10.06.2019 року перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 та згідно з довідкою ВЛК від 05.03.2006 року, визнаний «Непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час».
Згідно з тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного НОМЕР_2 від 14.03.2023 року, виданим на підставі Наказу МОУ №610/2017, ОСОБА_1 14.03.2023 року знято з військового обліку та 14.03.2023 року взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 (п. 13 посвідчення) (а.с.10).
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 14.03.2023 року №40, позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст. 47-А графи II Розкладу хвороб (а.с.11).
Згідно з п. 14 посвідчення, позивач 14.03.2023 року виключений з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.10).
28.10.2024 року позивач пройшов військово-лікарську комісію та був визнаний придатним до проходження військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії №183/3651 (а.с.33-34).
29.10.2024 позивач взятий на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_2 та в той же день позивачу видано військовий квіток серії НОМЕР_3 .
Згідно з Наказом ІНФОРМАЦІЯ_2 № 836 від 31.10.2024 року «Про призов на військову службу під час мобілізації», позивача призвано на військову службу до ВЧ НОМЕР_1 (а.с.32, 67).
Законність та обгрунтованість вищезазначеного наказу про призов на військову службу під час мобілізації та наказу командування військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. за №2232-XII (надалі - Закон №2232-XII).
Приписами ч.1 ст.1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до частини десятої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року за №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 17.11.2008р. за №1109/15800 (надалі - Положення №402).
Відповідно до пункту 1.2 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Також, приписами п.1.2 розділу І Положення №402 визначено, що військово-лікарська експертиза – це медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Відповідно до п.1.3 розділу І Положення №402 основними завданнями військово-лікарської експертизи є, зокрема, аналіз результатів медичного огляду та розробка заходів щодо комплектування Збройних Сил України особовим складом, придатним до військової служби за станом здоров`я.
З матеріалів справи вбачається, що 28.10.2024 року позивач пройшов військово-лікарську комісію та був визнаний придатним до проходження військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії №183/3651 (а.с.33-34).
Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону № 2232-XII, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.
Враховуючи наявність  довідки військово-лікарської комісії №183/3651 від 28.10.2024 року, щодо встановлення факту придатності позивача до військової служби за станом здоров`я, колегія суддів погодужється з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача-1 є правомірними, а наказ про призов на військову службу під час мобілізації прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, колегія суддів погодужється з висновком суду першої інстанції і про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування наказу командування військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , оскільки, як правильно зауважив суд першої інстанції після прийняття наказу №836 виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом № 2232-XII та Положенням № 1153/2008, натомість доказів того, що наказ №836 суперечить зазначеним вимогам законодавства матеріали справи не містять та позивач не зазначає.            Відносно інших доводів скаржника, які викладені в апеляційній скарзі та які зводяться до незгоди з судовим рішенням слід зазначити, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.
Всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення  без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року у справі №160/31544/24 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                    Повне судове рішення складено 29 липня 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва