Номер провадження: 22-ц/813/1307/25 
Справа № 501/4429/20
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 березня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_3 , в якому просить позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Позов обґрунтований тим, що відповідач не виконує покладених на нього законом обов`язків щодо виховання і утримання дітей, тільки на словах проявляє бажання спілкуватись з дітьми, однак фактично з ними не спілкується та не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, не займається підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Все це, в свою чергу, шкодить інтересам дітей.
Також, відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 в якому просить позбавити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; відповідно до ч.5 статті 164 СК України повідомити органи досудового розслідування про притягнення позивача - ОСОБА_1 та її оточення-родичів (співучасників злочинів - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 ) - до відповідальності за ст.126-1 та пунктів 1, 2 (ч.2,3 ст.28), 6, 6-1, 9 частини першої ст.67, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162, ч.2, 3 ст.185 Кримінального Кодексу України (КК України); направити Відповідача - ОСОБА_1 та її оточення-родичів (співучасників злочинів що до дітей - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 ) на проходження програми для кривдників на строк один рік, згідно п.6 ст.28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», повідомити ГУНП в Одеській області, Обласну Прокуратуру м. Одеси.
Свої вимоги позивач за зустрічним позовом мотивує тим, що відповідач систематично здійснює усвідомлене та цілеспрямоване психологічне а також фізичне (у окремих випадках) домашнє насильство по відношенню до дітей та позивача, у зв`язку з чим, позивач неодноразово звертався до Національної поліції з відповідними заявами. Відповідач навмисно не має бажання проявляти заінтересованості в подальшій долі дітей, не цікавиться їх бажаннями і успіхами, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей - як складову виховання, їх навчання, не займається підготовкою до самостійного життя дітей, не забезпечує всім необхідним, не надає дітям доступу до культурних та інших цінностей, не сприяє засвоєнню ними норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. Відповідач навпаки наполегливо перешкоджає всебічному розвитку дітей, штучно позбавляючи дітей права отримувати любов і турботу від другого з батьків.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25 березня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (третя особа відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради) про позбавлення батьківських прав - відмовлено в повному обсязі.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав - відмовлено в повному обсязі
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 березня 2024 року в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. В інший частині рішення суду залишити без змін.
Таким чином рішення суду оскаржується лише в частині вирішення вимог за первісним позовом, в частині вирішення судом зустрічних позовних вимог рішення суду не оскаржено і в апеляційному порядку не переглядається. 
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони по справі у судове засідання, призначене на 03.06.2025 року на 15:00 год. не з`явилися, про причини не явки не повідомили, заяв про відкладення судвого засідання з мотивуванням причин необхідності їхньої пристуності в судовому засіданні, а також заяв про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, не подавали.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності належним ином повідомлених учасників справи, які відсутні у судовому засіданні, при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що справа перебуває в судах грудня 2020 року, а в апеляційному суді – з жовтня 2024 року, тобто з перевищенням строків передбачених ст.ст. 210, 371 ЦПК України. 
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити с удове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.
Відмовляючи у позові  ОСОБА_1 до  ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав,суд першої інстанції виходив з того, що:
- позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і тому суд може у виняткових випадках при доведенні винної поведінки когось з батьків або їх обох з врахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків;
- позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України) і допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
- позивачем всупереч вимог ст.81 ЦПК України не надані, а матеріали справи не містять достатніх та безспірних доказів навмисного ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх дітей, проте матеріалами справи підтверджується, що між сторонами у справі склалися неприязні стосунки, які носять особистий характер, і така ситуація в їх особистих відносинах не може бути підставою для висновку про умисне ухилення батька від виконання їх обов`язків, тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 слід відмовити в повному у обсязі. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що: 
- ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 07.09.2007 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 28.09.2015, зміненим рішенням Апеляційного суду Одеської області від 15.03.2016, було розірвано (справа №522/15011/15-ц) (т.1 а.с.8-11); 
- після розірвання шлюбу прізвище « ОСОБА_8 » було змінено на дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 »;
- сторони мають спільних дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.6,7);
- заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області (цивільна справа №522/11144/20) від 18.05.2021 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 (т.1 а.с.217-219);
- рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 02.12.2015 (т.1 а.с.220-221) вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку; 
- відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 19.01.2023, складеного Головним Державний виконавцем Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шульгіною Л.А. заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , станом на 31.12.2022 становить: 148938,56 грн. (т.3 а.с.98 зв.), а на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , станом на 31.12.2022 становить: 148938,56 грн. (т.3 а.с.99 зв.); 
- позивач ОСОБА_1 стверджує, що зустрічі дітей з батьком негативно впливають на емоційний стан дітей, що підтверджують результати психологічного тестування психолога ОСОБА_11 від 04.09.2020 №361/19 (т.1 а.с.230-232), яка зазначає, що в ході бесіди з малолітніми дітьми - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було виявлено що спілкування дітей з батьком, ОСОБА_3 , негативно впливає на їх психологічне здоров`я; 
- 02.12.2020 року, 28.12.2020 року, 01.02.2021 року, 15.04.2021 року ОСОБА_1 зверталася до Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області з заявою щодо прийняття заходів до ОСОБА_3 , який систематично погрожує ОСОБА_1 (т.1 а.с.227 зв., 228, 229, 230); 
- відповідно до довідки від 20.05.2021 року комунального позашкільного навчального закладу «Одеський міський центр хореографічного мистецтва», діти ОСОБА_12 та ОСОБА_13 займаються в хореографічній школі комунального позашкільного навчального закладу «Одеський міський центр хореографічного мистецтва». За час навчання діти зарекомендували себе дисциплінованими, старанними, творчими дітьми, які відповідально ставляться до навчання. Дітей характеризують доброзичливо, дружне ставлення до вихованців закладу, повага педагогів, близьких та оточуючих. Діти добре виховані, працьовиті та старанні учні, завжди охайно виглядають. ОСОБА_3 супроводжує на заняття хореографією та концертні виступи мати ОСОБА_1 , яка також приймає участь у поїздках сина, у складі Зразкового художнього колективу ансамблю танцю «Дитинство», на Міжнародні та Всеукраїнські - фестивалі та конкурси інші родичі з дітьми у заклад не з`являлися (т. 1 а. с. 234, 236); 
- згідно з характеристикою Одеської загальноосвітньої школи №101 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області малолітня ОСОБА_13 , навчається в школі з першого класу. ОСОБА_14 вчиться добре, відповідально виконує домашні завдання, на уроках активна. У колективі дружня, комунікабельна, користується авторитетом серед товаришів, із задоволенням виконує громадські доручення. ОСОБА_14 вихована, дисциплінована, відповідальна, талановита. Вихованням та навчанням дольки займається мати. Вона відвідує батьківські збори та приймає участь в житті класу (т. 1 а. с. 237 зв.);
- згідно з характеристикою Одеської загальноосвітньої школи №101 І-ІІІ ступенів Одеської іської ради Одеської області малолітній ОСОБА_12 навчається в школі з першого класу. Учень навчається добре, відповідально виконує домашні завдання, на уроках активний. У колективі дружній, комунікабельний, користуєтеся авторитетом серед товаришів, із задоволенням виконує громадські доручення. ОСОБА_15 дисциплінований, відповідальний. Критично ставиться до власних вчинків. Вихованням та навчанням сина займається мати. Вона відвідує батьківські збори та приймає участь в житті класу (т. 1 а. с. 237);
До суду був наданий висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 17.12.2021 (т.2 а.с.87-92) в якому Приморська районна адміністрація, як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Також, у вказаному висновку зазначено:
«Спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради 12.10.2021 було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 , та малолітніх дітей за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено акт обстеження умов проживання, відповідно до якого встановлено, що житло розміщене на 2-му поверху, двоповерхового будинку. Квартира має чотири кімнати, в наявності меблі, побутова техніка, санвузол, ванна кімната. Для виховання та розвитку дітей створені такі умови: діти мають окремі кімнати, стіл для навчання, книжки, одяг та взуття по сезону в необхідній кількості, ноутбук, планшет, телефони.
За інформацією Центру соціальних служб Одеської міської ради від 10.09.2021 №04/01-2930 фахівцями із соціальної роботи, було здійснено відвідування за адресою проживання малолітніх дітей: АДРЕСА_1 , про що складено акт оцінки потреб сім`ї/особи.
На момент відвідування вдома була мати - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_9 , бабуся - ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Родина проживає у 4-х кімнатній приватизованій квартирі. Умови проживання задовільні. В наявності водо-, газо-, електропостачання. Діти забезпеченні необхідними речами відповідно до віку та сезону, мають окремі кімнати. Діти навчаються у ОЗОШ №101 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, ОСОБА_14 у 2-му класі, ОСОБА_15 у 6-му класі, займаються художньою гімнастикою та музикою в КПНЗ «Одеському міському центрі хореографічного мистецтва».
Службою у справах дітей Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області був здійснений виїзд за фактичною адресою проживання батька: АДРЕСА_2 , проведено обстеження умов проживання.
ОСОБА_3 та складений відповідний акт, відповідно якого з`ясовано що, житло розміщене на 3-му поверсі 17-ти поверхового будинку, складається з двох кімнат, зроблений сучасний ремонт, квартира оснащена меблями, побутовою технікою. Для виховання та розвитку дітей створені належні умови, окрема кімната з двома окремими ліжками. Зі слів батька, він бажає приймати активну участь у вихованні дітей, бажає щоб проживали разом з ним, та має намір всебічно розвивати дітей».
ОСОБА_3 неодноразово звертався до Національної поліції із заявами від 10.09.2020 року, 27.09.2020 року, 28.10.2020 року, від 29.11.2020 року, 27.12.2020 року, 31.01.2021 року, 28.02.2021 року, 28.03.2021 року , 25.04.2021 року, 30.05.2021 року, 27.06.2021 року для усунення перешкод у спілкуванні зі своїми дітьми та реалізації своїх законних прав та припинення домашнього насильства. За наслідками заяв Позивача були проведені відповідні перевірки, проведені профілактичні бесіди з Відповідачем та рекомендовано звернутись до суду для усунення перешкод у спілкуванні з дітьми (т.1 а.с.137-195, т.2 а.с.199-234).
Також, ОСОБА_3 звертався до ГУНП, Прокуратури в Одеській області та інших відповідних структур із заявами про притягнення відповідача (за зустрічним позовом) до відповідальності за ст.184 та ст.173-2 КУпАП України та ст. 126-1, 28, 67 КК України (т.2 а.с.2-15, 235-246, т.3 а.с.2-5, 11-14).
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2022 року провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_10 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (домашнє насильство) закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адмінстьративного правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП (т.3 а. с. 16-18). 
Згідно з відповіддю Державної прикордонної служби України від 09.06.2022 року 
ОСОБА_17 03.03.2022 року виїхала з України і після цього в Україну не поверталась (т.3 а. с. 6); 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.07.2022 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 22.12.2022 року, позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні і спілкуванні було задоволено частково. Визначено способи участі ОСОБА_3 у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_3 2008 року народження та ОСОБА_5 2013 року народження шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитьми кожного 4-го тижня місяця у неділю з 13:00 год. до 15:00 год, дні народження, канікули та святкові дні за попередньою домовленістю між батьками. Усі зустрічі повинні проводитись, враховуючи розпорядок дня дітей, та за умови забезпечення батьком ОСОБА_3 необхідного духовного, фізичного та морального розвитку кожного з дітей. В іншій частині позовних вимог відмовлено (т.3 а. с. 32-54).
Згідно з рішенням Окружного адміністративного суду Єни Федеративна Республіка Німеччина від 08.02.2023 року встановлено факт незаконного перевезення ОСОБА_1 своїх дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_18 до Федеративної Республіки Німеччина. Однак при цьому судом враховано, що мати та її діти втекли із зони бойових дій, якою з 24.02.2022 року є вся територія України і діти таким чном були вивезені в безпечні умови проживання. У зв`язку з наведеним у поверненні дітей в Україну відмовлено (т. 3 а. с. 86-91). 
Колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
На відміну від справи «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11), яка була предметом розгляду ЄСПЛ та в якій фактично застосований захід у вигляді позбавлення батьківських прав, що дозволило оформити відносини дитини із особою, яка на протязі тривалого часу замість біологічного батька фактично здійснювала батьківські права та виконувала батьківські обов`язки, у розглядуваній справі № 320/5094/19 такі обставини судами не встановлені, а приводом до ініціювання позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , зокрема стала відсутність на думку матері дитини участі батька у вихованні дітей, наявність конфліктів між батьками.
Що стосується твердження позивача про створення батьком дітей конфліктних ситуацій і вчинення з його боку насильства. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 червня 2022 року у справі № 753/23626/17 (провадження № 61-15474св21) зроблено висновок, що «тлумачення вказаної норми свідчить, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності».
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2022 року провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_10 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (домашнє насильство) закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Відомості про інші провадження відносно ОСОБА_3 щодо інших ймовірних епізодів вчинення ним домашнього насильства щодо позивача та/або їхніх дітей в матеріалах справи відсутні.
Що стосується твердження позивача про відсутність участі батька у вихованні дітей.
Як встановлено, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_10 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , станом на 31.12.2022 року становить: 148 938,56 грн., а на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , станом на 31.12.2022 року становить: 148 938,56 грн. 
При цьому позивач ОСОБА_1 стверджує, що зустрічі дітей з батьком негативно впливають на емоційний стан дітей, що підтверджують результати психологічного тестування психолога ОСОБА_11 від 04.09.2020 року №361/19, яка зазначає, що в ході бесіди з малолітніми дітьми - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було виявлено що спілкування дітей з батьком, ОСОБА_3 , негативно впливає на їх психологічне здоров`я.
02.12.2020 року, 28.12.2020 року, 01.02.2021 року, 15.04.2021 року ОСОБА_1 зверталася до Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області з заявою щодо прийняття заходів до ОСОБА_3 , який систематично погрожує ОСОБА_1 . 
Відповідно до інформації комунального позашкільного навчального закладу «Одеський міський центр хореографічного мистецтва, Одеської загальноосвітньої школи №101 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області вихованням дітей займається тільки мати.
Згідно з висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 17.12.2021 року в якому Приморська районна адміністрація, як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У вказаному висновку зазначено, що за адресою проживання дітей за місцем проживання матері: АДРЕСА_1 , створені всі необхідні і належні умови для проживання - діти мають окремі кімнати, стіл для навчання, книжки, одяг та взуття по сезону в необхідній кількості, ноутбук, планшет, телефони.
За місцем фактичного проживання батька: АДРЕСА_2 здійснено обстеження та що, житло розміщене на 3-му поверсі 17-ти поверхового будинку, складається з двох кімнат, зроблений сучасний ремонт, квартира оснащена меблями, побутовою технікою. Для виховання та розвитку дітей створені належні умови, окрема кімната з двома окремими ліжками. Зі батька, він бажає приймати активну участь у вихованні дітей, бажає щоб проживали разом з ним, та має намір всебічно розвивати дітей.
В свою чергу ОСОБА_3 неодноразово звертався до Національної поліції із заявами від 10.09.2020 року, 27.09.2020 року, 28.10.2020 року, 29.11.2020 року, 27.12.2020 року, 31.01.2021 року, 28.02.2021 року, 28.03.2021 року, 25.04.2021 року, 30.05.2021 року, 27.06.2021 року для усунення перешкод у спілкуванні зі своїми дітьми та реалізації своїх законних прав та припинення домашнього насильства. За наслідками заяв Позивача були проведені відповідні перевірки, проведені профілактичні бесіди з Відповідачем та рекомендовано звернутись до суду для усунення перешкод у спілкуванні з дітьми (т.1 а.с.137-195, т.2 а.с.199-234).
Також, ОСОБА_3 звертався до ГУНП, Прокуратури в Одеській області та інших відповідних структур із заявами про притягнення відповідача (за зустрічним позовом) до відповідальності за ст.184 та ст.173-2 КУпАП України та ст. 126-1, 28, 67 КК України (т.2 а.с.2-15, 235-246, т.3 а.с.2-5, 11-14).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що «звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року)».
Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, що б бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішення спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління майном.
Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Думку дитини необхідно вислухати під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками (ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»), під час вирішення питання про повернення дитини до країни постійного перебування (ст. 13 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей).
Таким чином, практична реалізація принципу «забезпечення якнайкращих інтересів дитини» вимагає, у тому числі, з`ясування судом думки дитини під час вирішення спорів, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.
Дитина на час заслуховування її в суді в силу свого віку має бути здатна висловити свою думку, сформулювати свої погляди та мати достатній рівень розуміння ситуації.
Непонолітні діти на час розгляду справи і ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення перебувають (з березня 2022 року) за межами України на території Федеративної Республіки Німеччина.
Проте їхня думка щодо відношення до батька і зустрічі з ним, відображена в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 12.07.2022 року, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного суду від 22.12.2022 року, у справі за позовом  ОСОБА_3  до ОСОБА_1  про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні і спілкуванні, копія якого міститься у матеріалах справи, яка переглядається в апеляційному порядку.
Встановивши, що:
- 03.03.2022 року ОСОБА_1 разом з дітьми залишила територію України і після цього весь час проживає з дітьми у Федеративній Республіці Німеччина;
- рішення Приморського районного суду м. Одеси від від 12.07.2022 року, залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 22.12.2022 року, яким визначено способи участі ОСОБА_3 у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_3 2008 року народження та ОСОБА_5 2013 року народження шляхом встановлення систематичних зустрічей у визначені судом часи, ухвалене і набуло чинності після переїзду матері дітей та дітей у Федеративну Республіку Німеччина і ані мати дітей ані діти до України не повертались;
- ОСОБА_3 вжив всі можливі законні заходи для повернення дітей в Україну, але рішенням Окружного адміністративного суду Єни Федеративна Республіка Німеччина від 08.02.2023 року у поверненні дітей в Україну відмовлено через те, що ОСОБА_1 та її з ОСОБА_3 спільні діти ОСОБА_12 2008 року народження та ОСОБА_13 2013 року народження втекли із зони бойових дій, якою з 24.02.2022 року є вся територія України і діти таким чином були вивезені в безпечні умови проживання;
- ОСОБА_3 неодноразово звертався до Національної поліції із заявами про усунення перешкод у спілкуванні зі своїми дітьми та реалізації своїх законних прав та припинення домашнього насильства, а також до ГУНП, Прокуратури в Одеській області та інших відповідних структур із заявами про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.184 та ст.173-2 КУпАП України та ст. 126-1, 28, 67 КК України,
суд першої інстанції вірно зазначив, що між сторонами у справі склалися неприязні стосунки, які носять особистий характер, матеріали справи не містять достатніх та безспірних доказів навмисного ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх дітей і, що батько дітей, не втратив інтереса до своїх дітей, всіляко намагаючись добитися зустрічі з ними і повернення їх в Україну.
Враховуючи думку дитини, слід розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих та певних ситуацій, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини, які могли виникнути під впливом зовнішніх факторів, яким вона в силу свого віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Сама по собі озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав з огляду на те, що думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, а тому при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, необхідно ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності.
У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.
Тому, врахувавши те, що батько ніколи не втрачав інтересу до своїх дітей, в тому числі до участі у їх вихованні, неодноразово забирав або принаймні намагався зустрічатися з дітьми, ініціював питання про вчинення перешкод з боку матері дітей щодо його зустрічі і спілкуванні з дітьми, намагався забирати дітей до себе задля відновлення їх стосунків, а також те, що позивач не довела навмисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та його винної поведінки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення його батьківських прав.
При цьому суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки такий висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками. Крім того, при його винесенні не враховано заяв батька де він бажає приймати активну участь у вихованні дітей, бажає щоб проживали разом з ним, та має намір всебічно розвивати дітей і, як слідство, заперечує щодо позбавлення його батьківських прав.
Таким чином, оскільки поведінка відповідача загалом свідчить про його спроможність та волевиявлення виконувати свої природні батьківські обов`язки, а також з урахуванням якнайкращих інтересів дітей, бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, апеляційний суд у контексті конкретних обставин цієї справи погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних рішень у різних країнах.
Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Filad», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spai», заява серія А № 303-А; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
У справі «Серявін та інші проти України» зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Filad», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 березня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 25.06.2025 року.

Головуючий                                                                 О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                        Л.М. Вадовська 

                                                                               С.О. Погорєлова