ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/112/25	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31.03.2025 року (головуючий суддя Сіпака А.В.) 
в адміністративній справі №280/112/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності  протиправною, зобов`язання вчинити дії,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася 06.01.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій просила:
визнати протиправною бездіяльність Відповідача, стосовно не виплати поточної пенсії позивачки з 01.10.2023 року, та пенсії за період з 07.10.2009 року по 31.08.2017, на її банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ “ПриватБанк”;
зобов`язати відповідача здійснювати виплату поточної пенсії позивачки, та виплатити суму недоотриманої пенсії з 01.10.2023 року, та пенсії за період з 07.10.2009 року по 31.08.2017 року, на її банківський рахунок № НОМЕР_1 , в АТ КБ “ПриватБанк”, з урахуванням компенсації втрати частини доходів.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за віком, відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На виконання рішення від 05.06.2018 року відповідач поновив виплату пенсії позивачці на визначений нею банківський рахунок у ПриватБанку. Однак, у жовтні 2023 року виплата пенсії на цей рахунок була припинена. Позивач вказує, що з метою отриманням належної пенсійної виплати вона зверталась до відповідача з заявою щодо виплати пенсії через установу банку. Разом з тим, відповідачем було безпідставно відмовлено у поновлені виплаті пенсії на визначений позивачем банківський рахунок. Позивач вважає таку відмову протиправною та такою, що порушує її права на пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31.03.2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у поновленні виплати пенсії та по несплаті пенсії ОСОБА_1 на визначений нею банківський рахунок.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з жовтня 2023 року, та виплатити недоотримані пенсійні кошти, в тому числі суму недоотриманої пенсії, за період з 07.10.2009 року по 31.08.2017 року, на визначений нею банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ “ПриватБанк”. В решті позовних вимог відмовлено.          Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивачем була дотримана вимога щодо особистої подачі заяви до відповідача про виплату пенсії на банківський рахунок у зв`язку із чим суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у поновленні позивачу виплати пенсії та по несплаті пенсії на визначений позивачем банківський рахунок. Враховуючи протиправність дій відповідача щодо відмови позивачу у поновленні позивачу виплати пенсії та по несплаті на визначений позивачем банківський рахунок, у суду є всі підстави для зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії позивачу з жовтня 2023 року, та виплатити недоотримані пенсійні кошти, в тому числі суму недоотриманої пенсії, за період з 07.10.2009 року по 31.08.2017 року, на визначений нею  банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ “ПриватБанк”.           
Разом з тим, виплата компенсації втрати частини доходів передбачена чинним законодавством та здійснюється під час виплати пенсії. В даному випадку, пенсія позивачу не виплачується, а тому на даний час відсутні підстави вважати, що права позивача на отримання відповідної компенсації будуть порушені під час проведення виплати пенсії.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Вказує, що оскільки позивачем не були подані до відповідача, у визначеному законом порядку, заява про поновлення пенсії та заява про виплату пенсії або грошової допомоги, то для виплати пенсії позивачу немає законних підстав.           В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується.          
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що у 2003 році позивач виїхала за кордон до Ізраїлю на постійне місце проживання.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.06.2018 року по справі №808/871/18, яке набрало законної сили 27.09.2018 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м.   Запоріжжя поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії за віком, починаючи з 01.09.2017 року. Позовні вимоги про відновлення виплати ОСОБА_1 пенсії з 07.10.2009 по 31.08.2017 (включно) залишено без розгляду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На виконання рішення від 05.06.2018 року відповідач поновив виплату пенсії позивачці на визначений нею банківський рахунок у АТ КБ “ПриватБанк” № НОМЕР_1 . Однак у жовтні 2023 року виплата пенсії на цей рахунок була припинена.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.03.2024 у справі №280/2384/22, зокрема, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити недотриману пенсію ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 по 31.08.2017, відповідно до норм Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
На звернення позивача щодо виплати пенсії через установу банку отримала лист відповідача №18995-20189/Д-02/8-0800/23, про відмову  у поновленні виплати пенсії. Відмова мотивована необхідністю надання “внутрішнього паспорта громадянина України та документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків”.
11.07.2024 представником позивача подано до відповідача заяву про добровільне виконання рішення суду від 25.03.2024 у справі № 280/2384/22.
09.08.2024 листом Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомила, що з метою технологічного врегулювання питання виконання рішень суду Головне управління ПФУ звернулось до Пенсійного фонду України.
10.09.2024 представником позивача подано до відповідача повторно заяву про добровільне виконання рішення суду від 25.03.2024 у справі № 280/2384/22/22.
Листом від 08.10.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  повідомило представника позивача про те, що з метою технологічного врегулювання питання виконання рішення суду Головне управління звернулось до ПФУ. Оскільки на сьогодні роз`яснення ПФУ до Головного управління не надійшли, надати запитувані документи не вбачається можливим. Після отримання відповідних роз`яснень пенсійна справа ОСОБА_1 буде переглянута. Додатково повідомлено, що відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596, заява про виплату пенсії через поточний рахунок у банку подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України або приймається органом Пенсійного фонду України від установи уповноваженого банку.
Позивач вважає протиправною бездіяльністю відповідача стосовно не виплати поточної пенсії з 01.10.2023 та пенсії за період з 07.10.2009 року по 31.08.2017 на банківський рахунок.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст.  19, ст.  24, ч. 1 ст.  46 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією   та законами України.
Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 2  ст. 2 Закону  України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»  реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених  Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Гарантоване громадянам  Конституцією України  право на соціальний захист передбачене в  Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  та в  Законі України «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.
Відповідно до ч. 3 ст.  1, ст.  92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.
Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від`їздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.49, ст.  51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
У разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не було укладено. Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від`їздом за кордон.
Однак,  рішенням Конституційного суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року  п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення  ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов`язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними).
З Рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009, вбачається, що оспорюваними нормами  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. 
Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. 
Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.
Відповідно до ч. 2  ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Таким чином, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.
Відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв`язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, або переведення з одного виду пенсії на інший, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений  статтею 46 Конституції України.
Також, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. 
Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п. 51 цього  рішення). 
У п. 54 рішення зазначено, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала  статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Таким чином, враховуючи те, що рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною, суд дійшов висновку, що з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення  ст.51 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного  Закону. 
З цього часу УПФ має право відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.
Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.06.2018 року по справі №577/50/17-а та у відповідності до ч. 5  ст. 242 КАС України  має враховуватися судом.
Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач за своєю трудовою діяльністю отримав право на призначення пенсії за віком в Україні, має право на пенсію, виплату якої було припинено, відповідач зобов`язаний відновити виплату пенсії позивачу як громадянину України, який виїхав на постійне місце проживання за кордон.
«Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках», затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1596, визначено механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями, головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів, шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги в уповноважених банках.
Згідно із п. 6, 8, 9, 10 «Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках», затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1596, одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.
Поточні рахунки одержувачам відкриваються уповноваженими банками згідно з вимогами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті.
Між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін.
Заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) або заява про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка (додаток 4) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України.
Заява про виплату пенсії або грошової допомоги може прийматися органом Пенсійного фонду України або органом соціального захисту населення через установи уповноваженого банку, зокрема, в електронній формі з накладенням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису відповідно до вимог  Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», одержувача та уповноваженого працівника банку.
Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку.
З урахуванням зазначеного, підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії або грошової допомоги, яка може бути подана пенсійному органу відповідно до п.10 «Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках», затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1596, двома шляхами: особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду або від установи уповноваженого банку.
Відповідно до п. 1.2. «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»», затвердженого  постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1  заява про виплату пенсії шляхом зарахування на поточний рахунок пенсіонера в банку подається заявником згідно з Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1596.
Таким чином органи Пенсійного фонду України уповноважені здійснювати виплату пенсії через поточні рахунки в банках у разі наявності заяви про виплату пенсії.
На сайті Пенсійного фонду України за посиланням: https://mof.gov.ua/uk/upovnovazheni-banki-shhodo-obslugovuvannja-zarplatnih proektiv/  наведено перелік уповноважених банків, через які може здійснюватися виплата пенсій, серед переліку уповноважених банків є також АТ КБ “ПриватБанк”. 
Отже, АТ КБ “ПриватБанк” є уповноваженим банком, якому надано право виплати пенсії пенсіонерам, через відкритий в ньому поточний рахунок.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем відкрито особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ “ПриватБанк”.
Позивачем направлено до відповідача звернення щодо виплати перерахованої позивачу пенсії на банківський рахунок, відкритий у АТ КБ “ПриватБанк”. В заяві позивач, від імені якого діяв його повноважний представник, просив належні суми пенсії перераховувати саме на вказаний вище банківський рахунок.
В даному випадку волевиявлення позивача щодо виплати пенсії на відкритий ним поточний рахунок в уповноваженому банку оформлено письмово, подано через її представника, що не суперечить жодній нормі діючого законодавства.
Доводи відповідача, що заява про виплату пенсії надійшла від представника (а не від банківської установи) без дотримання вимог порядку №1596, спростовуються, оскільки як вже зазначалося, цією заявою позивачем визначено його волевиявлення та реалізовано право на отримання пенсій на відкриті ним поточний рахунок в уповноваженій банківській установі.
До того ж, врегульований на законодавчому рівні порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті покладає на банк відповідальність за достовірність даних, внесених уповноваженим працівником банку до заяви про виплату пенсії щодо проведення у повному обсязі ідентифікації одержувача під час відкриття рахунку.
При цьому, суд першої інстанції доцільно зазначив, що відповідно до абз. 6 п. 10 Порядку №1596 уповноважений банк може відмовити у відкритті поточного рахунка одержувачу з підстав, визначених законодавством та/або нормативно-правовими актами Національного банку, або у разі надання не в повному обсязі та/або недостовірної інформації чи документів, що містять недостовірну/неправдиву інформацію, та/або будь-яких інших відомостей, необхідних уповноваженому банку для відкриття поточного рахунка згідно з вимогами законодавства та/або нормативно-правових актів Національного банку, про що повідомляє відповідному органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення із зазначенням причин відмови у відкритті рахунка для інформування одержувача або подання відсутньої/уточнювальної інформації, відсутніх відомостей та/або документів.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на виплату поточної пенсії, в тому числі суму недоотриманої пенсії на банківський рахунок, відкритий у АТ КБ “ПриватБанк”, а тому відповідач зобов`язаний перерахувати розмір поточної пенсії, в тому числі суму недоотриманої пенсії та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою, поданою представником.
Суд апеляційної інстанції бере до уваги, що Верховним Судом у постанові від 20.01.2022 року по справі № 280/4551/21 сформовано правовий висновок, згідно якого: «подання заяви про поновлення виплати пенсії пенсіонеру, який виїхав на постійне проживання за межі України, у період дії Порядку №22-1 у редакції  постанов правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року №13-1  та  від 16.12.2020 року №25-1  допускається, у тому числі, представником такого пенсіонера за довіреністю і така заява повинна бути розглянута Пенсійним органом з урахуванням інших вимог Порядку № 22-1».
Вказаний правовий висновок розповсюджується і на порядок виплати грошових коштів на карткові рахунки пенсіонерів, які фактично перебувають за кордоном (постанова Верховного Суду від 24.07.2023 року по справі № 280/6637/22).
У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що «колегія суддів вважає за можливе проводити виплату пенсії громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, шляхом її перерахунку на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках. При цьому, відповідну заяву із зазначенням реквізитів рахунку може подавати представник пенсіонера за довіреністю. Особиста присутність пенсіонера під час подання такої заяви чинним законодавством не вимагається».
Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем була дотримана вимога щодо особистої подачі заяви до відповідача про виплату пенсії на банківський рахунок у зв`язку із чим суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у поновленні позивачу виплати пенсії та по несплаті пенсії на визначений позивачем банківський рахунок.
Враховуючи протиправність дій відповідача щодо відмови позивачу у поновленні позивачу виплати пенсії та по несплаті на визначений позивачем банківський рахунок, у суду є всі підстави для зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії позивачу з жовтня 2023 року, та виплатити недоотримані пенсійні кошти, в тому числі суму недоотриманої пенсії, за період з 07.10.2009 року по 31.08.2017 року, на визначений нею  банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ “ПриватБанк”.
Право позивачки на отримання пенсії за віком з 07.10.2009 по 31.08.2017 встановлено рішення Запорізького  апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024  по справі №280/2384/22, а тому зазначені обставини не досліджуються повторно під час розгляду цієї справи. Ураховуючи те, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, тому в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався. 
          Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для не врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи відповідача. 
Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31.03.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 21.08.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова