УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2025 року
м. Київ
справа № 363/2129/22
провадження № 51-2933ск25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі: 
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,	
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , 
на вирок Вишгородського районного суду від 14 серпня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від  30 квітня 2025 року, 
встановив
1.  Оскарженим вироком, залишеним без зміни апеляційним судом, ОСОБА_5 засуджено  за частиною 3 статті 15 і частиною 3 статті 152 Кримінального кодексу України (далі -КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
2. Суд визнав доведеним, що 15 травня 2022 року приблизно о 14:45. в квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_5 у стані наркотичного сп`яніння зробив неповнолітній ОСОБА_6 пропозицію вступити з ним в статевий зв`язок, на що остання одразу відмовилась. Реалізуючи умисел на вчинення дій сексуального характеру пов`язаних з вагінальним проникненням в тіло з використанням геніталій (зґвалтування) засуджений замкнув вхідні двері та погрожуючи ножем, почав вимагати у потерпілої зняти з себе одяг та оголити тіло. Проте, коли в двері квартири почали стукати сторонні особи засуджений з причин, які не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, направлених для доведення свого злочинного умислу до кінця. 
3. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на пункти 1 та 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить змінити судові рішення, перекваліфікувати діяння засудженого на частину 1 статті 156 КК і призначити покарання за цим законом. Захист вважає, що суди неправильно оцінили показання потерпілої та свідка  ОСОБА_7 в частині доведеності наміру засудженого саме на вчинення насильницьких дій сексуального характеру. Вимога до потерпілої оголитися не доводить замаху на зґвалтування, а може свідчити про наявність умислу на  розбещення неповнолітньої.
4.  Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
5. Частиною 2 статті 433 КПК передбачено, що касаційна інстанція переглядає рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги. Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення касаційна інстанція має керуватися статтями 412-414 КПК. 
6. Суд вважає, що у цій справі висновок про доведеність винуватості засудженого підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, оціненими відповідно до статті 94 КПК з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів - достатності для прийняття рішення.
7. Захисником не наведено жодних доводів щодо недопустимості доказів у кримінальному провадженні. Суть доводів сторони захисту зводиться до того, що покладені в основу обвинувального вироку показання потерпілої і свідка є недостовірними в частині їх сприйняття дій засудженого, як наміру на зґвалтування. 
8. Суд нагадує, що в силу вимог статті 433 КПК, суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
9. Як видно з вироку, суд першої інстанції на підставі показань допитаної в судовому засіданні  потерпілої встановив, що ОСОБА_5 пропонував вступити у статеві відносини втрьох «тройнічок», намагався цілувати, на категоричну відмову потерпілої, застосував до неповнолітньої фізичну силу з метою залишитись з потерпілою наодинці, без її згоди затягнув до квартири, завдавши тілесні ушкодження, зачинив двері, обмежив її можливості покинути квартиру, затягнув і кинув її на ліжко, примусово з погрозами із застосуванням ножа наказав роздягнутись, що в сукупності і є діями сексуального характеру.
10. Суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що така поведінка засудженого свідчить про намір засудженого на вчинення насильницьких дій сексуального характеру. 
11.  Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, не встановив порушень при дослідженні та оцінці наданих сторонами та наведених у вироку доказів і переконливо спростував доводи, викладені в апеляційних скаргах сторони захисту. 
12. Зокрема, проаналізувавши показання потерпілої в суді першої інстанції та повторно допитавши її апеляційний суд аргументовано спростував твердження захисту, що потерпіла в судовому засіданні жодного разу не повідомляла про намір засудженого вступити з нею у статеві відносини. Апеляційний суд навів в ухвалі кілька висловлювань потерпілої про те, що «можливо, він хотів її зґвалтувати, оскільки до цього він пропонував вступити у статевий зв`язок, а потім затягнув у квартиру і не випускав звідти».
13. За таких обставин Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відсутність в показаннях потерпілої фрази «намагався зґвалтувати», як про це йдеться у касаційній скарзі, не свідчить, що вона не усвідомлювала протиправність дій обвинуваченого та не розцінювала їх як намагання вступити з нею у статевий зв`язок. 
14. Касаційна скарга не містить переконливих доводів щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і необхідності кваліфікації діяння засудженого за частиною 1 статті 156 КК.
15. З огляду на викладене, касаційна скарга та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Вишгородського районного суду від 14 серпня 2023 рокута ухвалу Київського апеляційного суду від  30 квітня 2025 року щодо  ОСОБА_5 . 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді

 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                    ОСОБА_3