ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
20 серпня 2025 року
м. Київ
справа № 398/2709/22
провадження № 51-1344км25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
захисника (у режимі відеоконференції)         ОСОБА_6 ,
засудженого (у режимі відеоконференції)     ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Кропивницького апеляційного суду від 07 січня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022121180000243 від 14 червня 2022 року, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрії, Кіровоградської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 червня 2024 року  ОСОБА_7  визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України останнього звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Відповідно до встановлених судом фактичних обставин, які детально викладено у вироку, протягом літа 2021 року, точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_7 виростив на своїй присадибній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , рослини коноплі, які в подальшому вирвав та переніс до гаражного приміщення. Після чого, діючи умисно, висушив їх, подрібнив та довів до стану, що дає змогу використовувати їх як наркотики, чим здійснив виготовлення наркотичного засобу, який зберігав для власного вживання без мети збуту до 15 липня 2022 року, коли за місцем його проживання працівниками поліції було проведено обшук, у ході якого в приміщенні гаражу виявлено та вилучено висушену речовину рослинного походження, яка згідно з висновком експерта СЕ-19/112-22/5149-НЗПРАП від 29 липня 2022 року є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 161,13 гр.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 07 січня 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишив без задоволення, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнив. Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 червня 2024 року скасував У частині призначеного покарання та ухвалив новий, яким вирішив уважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. У решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги
У касаційній скарзі захисник  ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок апеляційного суду скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 .
На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що:
·       дані протоколу обшуку від 15 липня 2024 року є недопустимим доказом, оскільки вказана слідча дія була проведена неуповноваженими на те особами. Наголошує, що дізнавач ОСОБА_9 у ході вказаної слідчої дії вимагала від засудженого видати психотропні речовини, у той час як ухвалою слідчого судді їй надавався дозвіл на вилучення лише коноплі та виготовлених з них наркотичних речовин;
·       під час проведення обшуку працівниками оперативних підрозділів допускалося втручання в ноутбук ОСОБА_7 без дозволу останнього;
·       доручення від 14 липня 2022 року не містить даних стосовно оперативного співробітника ОСОБА_10 , тому його участь у проведенні обшуку є незаконною. Вказане доручення також є недопустимим доказом, оскільки воно не відкривалося стороні захисту в порядку ст. 290 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України);
·       вирок апеляційного суду є невмотивованим і не відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Письмові заперечення від інших учасників на касаційну скаргу сторони захисту до Суду не надходили.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги, просила оскаржуване судове рішення залишити без зміни.
Засуджений і його захисник касаційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.
 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про винуватість  ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначив йому відповідне покарання.
Суди обґрунтували свої рішення показаннями свідків  ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14 червня 2022 року, протоколу обшуку від 15 липня 2022 року, висновку експерта № СЕ-19/112-22/5149-НЗПРФП від 29 липня 2022 року.
Змістом касаційної скарги підтверджується, що захисник фактично порушує питання про допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в ході проведення обшуку 15 липня 2024 року за місцем проживання засудженого та, як наслідок, недопустимість даних отриманих у його результаті.
Варто зауважити, що в основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні перебувати права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.
На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК України, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з ч. 1 цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Отже, у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.
З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника про те, що дані протокол обшуку є недопустимим доказом з огляду на таке.
Так, згідно з ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Як уже зазначалося вище, в основу обвинувального вироку стосовно ОСОБА_7 було покладено, серед іншого, й дані протоколу обшуку від 15 липня 2022 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 14 липня 2022 року, відповідно до якого в приміщенні гаражу, розташованого на земельній ділянці за місцем проживання останнього, виявлено та вилучено висушену речовину рослинного походження (т. 1, а.с. 31-34), яка відповідно до висновку експерта СЕ-19/112-22/5149-НЗПРАП від 29 липня 2022 року є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом (т. 1, а.с. 48-52).
Верховний Суд неодноразово зазначав, що виконання ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи покладається особисто на слідчого чи прокурора і не може бути доручене відповідним оперативним підрозділам (див., наприклад, постанову об`єднаної палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду в справі № 663/820/15-к).
Вказаним протоколом обшуку та відеозаписом до нього підтверджується те, що ця слідча дія була проведена старшим дізнавачем СД Олександрійського РВ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 за участю спеціаліста ОСОБА_16 , понятих ОСОБА_15 і ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_17 , а також працівників оперативних підрозділів Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_18 та ОСОБА_10 .
Варто зауважити, що згідно з листом дізнавача ОСОБА_9 від 14 липня 2022 року №221/114-22 на ім`я начальника відділу поліції на виконання ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 липня 2022 року в кримінальному провадженні №12022121180000243 остання повідомляє, що планується проведення обшуку адресою: АДРЕСА_1 . Змістом вказаного листа підтверджується, що дізнавач, посилаючись на п. 3 розділу VII Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, статті 40-1, 41 КПК України, доручає оперативному підрозділу Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області взяти участь у проведенні зазначеної слідчої дії. Водночас відповідно до резолюції начальника участь у проведені обшуку доручено ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , який і брав участь у ході обшуку 15 липня 2022 року (т. 2, а.с. 146).
Суд звертає увагу на те, що залучення співробітників оперативних підрозділів для проведення певних процесуальних дій є формою взаємодії слідчих органів та органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, має організаційний характер і не потребує прийняття окремого процесуального документа у виді письмового доручення, тож та обставина, що оперуповноважений ОСОБА_10 , який брав участь у проведенні обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , не був зазначений у резолюції начальника відділу поліції на вказаному вище листі дізнавача ОСОБА_9 , не свідчить про здійснення обшуку неуповноваженою на те особою.
У той же час, дослідивши відеозапис з місця проведення обшуку, Судом встановлено, що у ході вказаної слідчої дії не мало місце будь-яке незаконне втручання працівниками поліції у ноутбук ОСОБА_7 , тож доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними. Більше того протокол обшуку не містить жодних доповнень та зауважень від будь-якого учасника зазначеної слідчої дії.
Не є слушними й доводи сторони захисту про те, що дізнавач ОСОБА_9 , якій надавався дозвіл ухвалою слідчого судді на вилучення лише коноплі, під час обшуку вимагала від засудженого видати психотропні речовини, адже відповідно до положень ч. 7 ст. 236 КПК України предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження.
Тож, дані отримані у ході проведення 15 липня 2022 рокуобшуку за місцем проживання засудженого є допустимим доказом.
Водночас доводи касаційної скарги щодо невідкриття стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України доручення оперативному підрозділу Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області на участь у проведені обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 від 14 липня 2022 року є необґрунтованими з огляду на таке.
Так, джерелом доказу в цьому кримінальному провадженні є, зокрема, протокол за результатами обшуку, який було відкрито стороні захисту під час виконання вимог ст. 290 КПК України (т. 1, а.с. 127-129). У ході судового розгляду в суді першої інстанції після висловлення стороною захисту сумніву щодо наявності доручення оперативним підрозділам на участь у проведенні обшуку, стороною обвинувачення було надано відповідні процесуальні документи (т. 2, а.с. 146). Суд вкотре наголошує, що повноваження на здійснення обшуку не є доказами у кримінальному провадженні у розумінні ст. 84 КПК України. Тобто необхідно чітко відрізняти докази у кримінальному провадженні і процесуальні підстави для їхнього отримання чи проведення слідчих (розшукових) дій. На вимогу сторони захисту такі процесуальні документи повинні бути надані стороною обвинувачення, що й було зроблено у цьому провадженні. Як убачається із матеріалів судової справи, із вказаним вище дорученням сторона захисту ознайомилася у судовому засіданні в суді першої інстанції, що особисто підтвердила у своїй промові в судових дебатах, тож мала всі можливості для обстоювання своєї позиції із врахуванням змісту інформації, що містилася у цьому дорученні.
Тож колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване судове рішення є законним й обґрунтованим, належним чином вмотивованим, і в повній мірі відповідає приписам статей 370, 420 КПК України, тому касаційні доводи в цій частині теж неприйнятні.
Решта доводів касаційної скарги сторони захисту не містять посилань на такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанцій ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення під час розгляду кримінального провадження.
Отже, ураховуючи те, що у ході касаційного розгляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були безумовними підставами для скасування або зміни оскарженого судового рішення, касаційна скарга задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Кропивницького апеляційного суду від 07 січня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                     ОСОБА_3