Справа № 155/224/25 	Головуючий у 1 інстанції: Сметана В. М. 	
Провадження № 22-ц/802/501/25  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
08 липня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.
з участю:
секретаря судового засідання - Губарик К. А.,
представника позивача – Овсієнка С. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зобов`язання вчинити дії щодо зняття арешту з майна, за апеляційною скаргою Амур- Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 25 лютого 2025 року,

                                       В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що йому стало відомо про те, що Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено судове рішення про стягнення солідарно заборгованості за комунальні послуги. Одним із боржників було зазначено ОСОБА_1 , РНОКПП не зазначено, жителя АДРЕСА_1 . Вказане судове рішення перебувало на примусовому виконанні в Амур-Нижньодніпровському відділі Державної виконавчої служби міста Дніпра (раніше м.Дніпропетровська). Позивач зазначає, що в межах виконавчого провадження №21327963 було помилково накладено арешт на майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , через неповний збіг з анкетними даними боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 .
Вказував, що за виконавчим провадженням №21327963 було накладено арешт на майно боржника, зазначено, що код та місце народження боржника не було визначено. Водночас зазначав, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , боржником у вказаному виконавчому провадженні ніколи не був, заборгованості на даний час не має, отже арешт накладено помилково.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним йому нерухомим майном шляхом зобов`язання Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт із усього належного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , нерухомого майна, яке накладене у виконавчому провадженні №21327963, а саме обтяження: номер запису про обтяження 11512038, дата та час державної реєстрації - 17 серпня 2011 року 16:36:58 (реєстратор Дніпровська філія ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, вид обтяження - невизначене майно, все нерухоме майно; підстава для державної реєстрації- постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №21327963, видана 29 квітня 2011 року, видавник - Амур-Нижньодніпровський ВДВС Дніпровського МУЮ, ОСОБА_2 ; обтяжувач - Амур-Нижньодніпровський ВДВС Дніпропетровського МУЮ, код 34984493.
Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 11 березня 2025 року позов задоволено.
Ухвалено усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним ОСОБА_1 нерухомим майном шляхом зобов`язання Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт із усього належного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , нерухомого майна, яке накладене в рамках виконавчого провадження №21327963, а саме обтяження: номер запису про обтяження 11512038, дата та час державної реєстрації від 17 серпня 2011 року 16:36:58 (реєстратор Дніпровська філія ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, вид обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №21327963, видана 29 квітня 2011 року, видавник Амур-Нижньодніпровський ВДВС Дніпровського МУЮ Куліковський І.Є.; обтяжувач: Амур-Нижньодніпровський ВДВС Дніпропетровського МУЮ, код 34984493.
Не погодившись із даним рішенням суду, відповідач Амур-Нижньодніпровський ВДВС Дніпропетровського МУЮ подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати це рішення та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що перевіркою інформації, яка міститься в ВП-спецрозділ та АСВП, встановлено, що в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), відсутні виконавчі провадження. ВП№2132796, яке перебуває в ВП-спецрозділ та за яким внесено обтяження №11512038, стосується боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актовим записом про народження №431 від 26.02.1985 року. Тому слід вважати, що запис про обтяження №11512038 внесений відносно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_2 ). Відповідач вважає недоцільним задоволення позову та вилучення запису про обтяження №11512038, внесеного відносно боржника ОСОБА_1 , оскільки таким чином будуть порушуватися права стягувача за рішенням суду у справі №2-2971, за виконавчим провадженням, виданим 03.09.2009 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення боргу на користь ВАТ "Дніпроенерго". Зазначає, що доцільно в даному випадку вирішити питання щодо внесення змін до запису про обтяження шляхом доповнення до Реєстру даних боржника ОСОБА_1 , а саме додати його дату народження - ІНФОРМАЦІЯ_4 , номер коду - РНОКПП НОМЕР_2 , та адресу місця проживання : АДРЕСА_1 .
Відзив на апеляційну скаргу подано не було.
Представник позивача адвокат Овсієнко С. А., який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечив доводи апеляційної скарги, вважає, що рішення є законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін.
В судове засідання інші учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, оскільки вони повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було . 
Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду даної справи будь-які виконавчі документи, де боржником є позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АСВП не знайдено. Доказів, що існують підстави для накладення арешту на його майно Державною виконавчою службою з приводу невиконання рішень суду, також надано не було, а тому суд дійшов висновку, що наявність запису про обтяження щодо майна позивача порушує його майнові права, які підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти вказаний арешт майна. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачем є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_3 (а.с.13).
Як убачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, №405976488 від 29 листопада 2024 року, за запитом адвоката Овсієнка С. А. з параметрами пошуку: фізична особа ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за частковим спів падінням, в розділі «Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості» зазначено про арешт майна за реєстровим номером обтяження №11512038, зареєстрованого 17 серпня 2011 року 16:39:58, реєстратором Дніпровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №21327963, 29 квітня 2011 року, Амур-Нижньодніпровський ВДВС Дніпропетровського МУЮ, ОСОБА_2 . Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно щодо власника ОСОБА_1 , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду, обтяжувач: Амур- Нижньодніпровський ВДВС (а.с.10-12).
З копії листа №112890 від 19 листопада 2024 року, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вбачається, що перевіркою інформації, яка міститься в ВП-спецрозділ та АСВП встановлено, що в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), відсутні виконавчі провадження. Виконавче провадження №2132796, яке перебувало в ВП-спецрозділ та за яким внесено обтяження №11512038, стосується боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Актовим записом про народження №431 від 26 лютого 1985 року підтверджено анкетні дані щодо належного боржника. Тому слід вважати, що запис про обтяження №11512038 внесений відносно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.7, 8).
Відповідно до копії листа №120879 від 11 грудня 2024 року, наданого Амур-Нижньодніпровським ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження ВП – спецрозділ встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження 21327963 з примусового виконання виконавчого листа №2-2971 від 03 вересня 2009 року Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Дніпроенерго» боргу в сумі 16334,12 гривень (на момент відкриття виконавчого провадження місце проживання боржника було зазначено: АДРЕСА_1 ). В рамках виконавчого провадження постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони від 29 квітня 2011 року виконавцем накладено арешт на майно боржника та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 30 грудня 2011 року, керуючись п.4 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції закону, який діяв на той момент) винесено постанову про повернення ВД стягувачу. Повторно виконавчий лист на примусове виконання на адресу відділу не надходив. Станом на теперішній час у виконавця відсутні підстави для скасування арешту в межах виконавчого провадження №21327963. Для вирішення питання щодо скасування арешту з майна рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до відповідного суду (а.с.15, 16).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Як передбачено пунктом 4 частини першої статті 47 Закону України № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-ХІV).
Згідно із частиною першою статті 30 Закону № 606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.
Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (частина перша статті 57 Закону № 606-ХІV).
Законом № 1404-VIII в редакції, чинній на момент звернення заявника до виконавчої служби із заявою про зняття арешту, у статті 59 цього Закону визначено випадки, коли арешт з майна та коштів боржника знімається постановою державного виконавця чи постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. В той же час, частиною п`ятою наведеної статті передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Виходячи з норм закону, на момент повернення виконавчого листа стягувачу у державного виконавця були відсутні передбачені законом підстави для зняття арешту з майна боржника, оскільки повернення виконавчого листа з підстав, передбачених частиною першою статтею 47 Закону № 606-ХІV, не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
Однак станом на 2025 рік, тобто на час звернення ОСОБА_1 до виконавчої служби, виконавчий лист, виданий 03 вересня 2009 року за рішенням суду у справі №2-2971 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення боргу на користь ВАТ "Дніпроенерго" щодо боржника ОСОБА_1 , жителя м. Дніпра, повторно до виконання не пред`являвся.
Проте, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 , який не є стороною виконавчого провадження, посилався на протиправність бездіяльності щодо незняття арешту з його майна державним виконавцем у виконавчому провадженні відносно іншої особи, хоча встановлено, що арешт накладено на майно іншої особи з таким самим прізвищем. 
Отже, в ході розгляду даної справи встановлено, що про будь-які виконавчі документи, де боржником є позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АСВП записів не знайдено.
Разом з тим, як убачається з анкетних даних боржника та позивача у даній справі, крім співпадіння прізвища, імені та по батькові, в них різні дати народження та податкові коди, у позивача – ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , а в боржника - ІНФОРМАЦІЯ_4 , з РНОКПП НОМЕР_2 . 
Таким чином, виконавчий лист №2-2971, виданий 03 вересня 2009 року за рішенням суду Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення боргу на користь ВАТ "Дніпроенерго" щодо боржника ОСОБА_1 , на майно якого накладено арешт постановою державного виконавця, та особа якого є відмінною від особи позивача ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Як роз`яснено у пункті 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" від 03 червня 2016 року № 5 в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
В пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" від 03 червня 2016 року № 5 вказано, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".
Однак, у даному випадку вимоги позивача такими обставинами не обґрунтовуються, а натомість достеменно встановлено, що арешт накладено на майно іншої особи, яка є боржником за судовим рішенням. 
Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
За таких обставин встановлено, що накладення арешту на нерухоме майно, власником якого є боржник у ВП № 21327963 з іншими анкетними даними, тобто не стосувалося ОСОБА_1 , який є позивачем у даній справі.
Проте, позивач покликається на можливу у майбутньому відмову нотаріуса у посвідченні правочину щодо купівлі-продажу його майна, на яку фактично не може поширюватися накладена заборона, поставив у позові питання про усунення перешкод у реалізації свого права власності на майно шляхом зобов`язання ВДВС скасувати арешт на нерухоме майно, оскільки вважає його незаконним, хоча доводить, що цей арешт не стосується саме його майна.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про безпідставність позовних вимог до ВДВС про зняття арешту і вважає, що дійсно за таких обставин слід оскаржувати дії нотаріуса у разі відмови у вчиненні нотаріальної дії, оскільки обтяження накладено на майно іншої особи. І в межах такого провадження можливо надати докази щодо встановлених у даній справі обставин.
Разом з тим, також слушними є заперечення відповідача, що вимоги позивача могли стосуватися зобов`язання внести доповнення до Реєстру заборон з належними анкетними даними щодо реального боржника, а не щодо зняття арешту. 
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Велика Палата неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа та характеру його порушення, невизнання або оспорення.
Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. 
Отже, апеляційний суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити саме з тих підстав, що позивачем не доведено порушення відповідачем його законних майнових прав власника, а відтак, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позову.
Таким чином, на підставі ст. 376 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати та у позові відмовити.
Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) задовольнити.
Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 25 лютого 2025 року в даній справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.
В позові  ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зобов`язання вчинити дії  щодо зняття арешту з майна відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді