ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/326/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення та виклику сторін апеляційну скаргу Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” в особі філії “Днопоглиблювальний флот” державного підприємства “Адміністрація морських портів України”         
на рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2025 (повний текст складено та підписано 07.04.2025, суддя Погребна К.Ф.)
у справі №916/326/25
за позовом Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” в особі філії “Днопоглиблювальний флот” державного підприємства “Адміністрація морських портів України”
до Товариства з обмеженою відповідальністю “АЛФІ СВІТ ЛАЙФ 22”
про стягнення 5 496 грн

ВСТАНОВИВ
Державне підприємство “Адміністрація морських портів України” в особі філії “Днопоглиблювальний флот” державного підприємства “Адміністрація морських портів України” звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “АЛФІ СВІТ ЛАЙФ 22” про стягнення 5  496 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає про те, що порушення відповідачем норм Податкового кодексу України позбавили позивача права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту, що у свою чергу є підставою для стягнення з відповідача штрафу у розмірі такого податкового кредиту на підставі умов укладеного між сторонами договору.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.04.2025 по справі №916/326/25 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача збитки в сумі 2 748 грн та судовий збір в розмірі 1 514 грн, в задоволенні решти позову – відмовлено.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що відповідач не виконав вимоги Податкового кодексу України, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права і можливості включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатися своїм правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 2 748 грн.
Щодо стягнення штрафу у розмірі 2 748 грн., нарахованого на підставі п. 7.3 договору, суд першої інстанції зазначив, що вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу, яка обґрунтована посиланням на умови договору щодо несвоєчасної реєстрації податкової накладної, не узгоджується з вимогами пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України. Невиконання або неналежне виконання таких умов договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання, що згідно з вимогами статті 218 та частини 1 статті 230 Господарського кодексу України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся позивач з апеляційною скаргою в якій просить змінити рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2025 року по справі №916/326/25, в частині незадоволення судом позову про стягнення з відповідача штрафу та частини судових витрат, понесених позивачем, зі сплати судового збору, стягнувши на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Днопоглиблювальний флот» державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛФІ СВІТ ЛАЙФ 22» штраф в розмірі 2 748,00 гривень, а також 1514,00 гривень судового збору за подання позовної заяви, які не стягнуті з відповідача судом першої інстанції. ???В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права, з огляду на таке:
- як свідчать матеріали справи, відповідачем не виконано відповідного зобов`язання та не надано позивачу належним чином оформлену податкову накладну з реєстрацією її в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) в порядку та строки, визначені законодавством України. Вказані обставини встановлені судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення чим підтверджені доводи позивача щодо не виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань;
- за своєю правовою природою правочин, яким учасники господарської операції встановлюють відповідальність за ненадання зареєстрованої податкової накладної, порядок сплати штрафних санкцій, в частині, яка безпосередньо стосується майнового інтересу покупця в отриманні права на податковий кредит з ПДВ, є правочином про порядок врегулювання шкоди, спричиненої порушенням цього інтересу;
- у договорі, який був укладений між сторонами, погоджено, що у разі реєстрації постачальником податкової накладної/ розрахунку коригування податкової накладної в ЄРПН у строки, що перевищують строки, визначені Податковим кодексом України, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної розрахунку коригування податкової накладної, у зв`язку з чим Покупець втрачає право на нарахування податкового кредиту за відповідною сумою податку, Постачальник за першою вимогою Покупця протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання такої вимоги сплачує Покупцю штраф у розмірі такого податкового кредиту. Також, Постачальник зобов`язаний сплатити штрафні санкції і відшкодувати збитки в разі невиконання, або неналежного виконання ним зобов`язань за цим Договором за письмовою вимогою покупця, якщо він не доведе, що порушення Договору сталося не з його вини;
- отже, сторонами погоджено зобов`язання Постачальника сплатити, як сплатити штрафні санкції Покупцю, так і відшкодувати збитки останньому в разі невиконання інших зобов`язань визначених сторонами у договорі;
- на переконання апелянта, невиконання відповідачем договірних зобов`язань в частині вжиття заходів щодо реєстрації податкової накладної потягло за собою відповідальність визначену сторонами договору, що не було враховано судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення.
Ухвалою суду апеляційної інстанції відкрито апеляційне провадження у цій справі та визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.   
Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Як вже було вказано вище, рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині відмови у задоволенні позову про стягнення штрафу у розмірі 2 748 грн, а тому в силу приписів ст. 269 ГПК України, рішення суду переглядається лише в цій частині.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, 28.05.2021 між Державним підприємством “Адміністрація морських портів України”, як Покупцем, та ТОВ "КРЕЙН ЕНЕРДЖІ" (в подальшому змінено назву на ТОВ "АЛФІ СВІТ ЛАЙФ 22"), як Постачальником, було укладено Договір поставки №35-В-АМПУ-21, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставляти Покупцю товар: за кодом ДК 021:201509130000-9 “Нафта і дистиляти” (Дизельне паливо у талонах або картках (бланках-дозволах), а покупець прийняти і оплатити такий товар в порядку та на умовах, визначених договором.
Пунктом 1.2 договору передбачено, що найменування, асортимент, кількість та ціна Товару, що поставляється згідно з цим договором, визначені у Специфікації (Додаток № 1 до цього Договору) (далі – Специфікація), яка є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до п. 1.4 договору, покупець розподіляє кількість Товару, зазначену у Специфікації, між відокремленими підрозділами (філіями) Покупця (далі Філії), перелік яких визначений у Додатку № 2 до цього Договору, який є невід`ємною частиною цього Договору, в межах загальної кількості відповідного найменування Товару, шляхом зазначення у Замовленні (Додаток № 3 до цього Договору, який є невід`ємною частиною цього Договору) кількості Товару, необхідної до постачання.
Згідно з п. 1.5 договору, поставка Товару за цим Договором вважається здійсненою з моменту фактичного отримання Покупцем Товару на автозаправних станціях Постачальника або третіх осіб, на підставі пред`явлених Покупцем відповідних талонів або карток (бланків-дозволів), отриманих за цим Договором, що підтверджують право Покупця на отримання відповідної партії Товару.
Ціна договору становить 2 897 766 грн без ПДВ, крім того ПДВ 579      553,20 грн, разом ціна Договору становить 3  477 319,20 грн з ПДВ. Ціна за одиницю Товару зазначена у Специфікації (Додаток №1) (пункт 3.1).
Згідно зп. 3.2 договору, ціна за одиницю Товару включає вартість Товару з урахуванням усіх податків і зборів, транспортних витрат Постачальника на поставку (передачу) талонів або карток (бланків-дозволів) до місць їх поставки (передачі), визначених цим Договором у Додатку № 2, вартість зберігання та видачі Товару, усіх інших витрат Постачальника, необхідних для належної поставки Товару.
Пунктом 4.1 договору передбачено, що оплата за партію Товару здійснюється Покупцем у національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний в цьому Договорі.
Відповідно до п. 4.2 договору, розрахунки проводяться Покупцем через Філію, яка фактично отримала Товар, протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання Філією оригіналу належним чином оформленого рахунку на оплату партії Товару, за умови наявності підписаної Сторонами видаткової накладної на поставку (передачу) талонів або карток (бланків-дозволів) на отримання відповідної партії Товару.
Пункт 5.4.3 договору передбачає, що право власності на Товар (партію Товару) переходить від Постачальника до Покупця з дати підписання Сторонами видаткової накладної на талони або картки (бланки-дозволи) на отримання Товару.
Згідно п. 6.3.5 договору, постачальник зобов`язаний надати Покупцю належним чином оформлену податкову накладну/розрахунок коригування податкової накладної, складену(і) в електронній формі та зареєстровану(і) в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) в порядку та строки, визначені законодавством України.
Відповідно до п. 7.1 Договору, в разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором.
Пунктом 7.3 договору передбачено, що в разі реєстрації Постачальником податкової накладної/розрахунку коригування податкової накладної в ЄРПН у строки, що перевищують строки, визначені Податковим кодексом України, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування податкової накладної, у зв`язку з чим Покупець втрачає право на нарахування податкового кредиту за відповідною сумою податку, Постачальник за першою вимогою Покупця протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання такої вимоги сплачує Покупцю штраф у розмірі такого податкового кредиту.
Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (пункт 7.5 договору).
Пунктом 11.1 договору передбачено, що Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін, та скріплення печатками, якщо такі є, у випадках передбачених чинним законодавством України, і діє до 30.06.2021 включно, а в частині здійснення розрахунків Покупцем за поставлений Товар та отримання Товару протягом строку дії талонів – до повного виконання зобов`язань.
Пунктом 12.14 договору, визначено що всі права та обов`язки Покупця, виконуються філіями Покупця, перелік яких наданий у Додатку № 2 до цього Договору.
Відповідно до вказаного Додатку № 2, серед переліку філій Покупця, містить філію “Днопоглиблювальний флот”  ДП АМПУ.
Окрім Додатку № 2 між ДП “АМПУ” та ТОВ "КРЕЙН ЕНЕРДЖІ" було погоджено та підписано Додаток № 1 до Договору (Специфікація) та Додаток № 3 до Договору (Форма замовлення).
Позивач вказує, що відповідно до умов договору ним було направлено відповідачу замовлення на поставку товару №2044/10-02-01/Вих від 10.06.2021р. 
Постачальником здійснена поставка товару у відповідності до видаткової накладної №218 від 11.06.2021р, та виставлено рахунок №219 від 11.06.2021р. на суму 16 488 грн. в т.ч ПДВ 2 748грн., який оплачений в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №736 від 24.06.2021р. 
Як вказує позивач, за даними Єдиного реєстру податкових накладних відповідачем виписано та направлено в ДПС на реєстрацію податкову накладну №40 від 11.06.2021р. на суму 16 488грн. з ПДВ, де ПДВ складає 2 748грн., реєстрація зупинена.  
За посиланнями позивача, згідно квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному державному реєстрі податкових накладних від 30.06.2021, вищеозначена податкова накладна прийнята, реєстрація зупинена. Відповідно до п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України, реєстрація ПН/РК від 11.06.2021      № 40 в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена. Платник податку, яким подано для реєстрації ПН/РК в Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідає п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку. Запропоновано надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Позивач зазначає, що предметом заявленого позову є стягнення 2 748 грн збитків, які позивач зазнав внаслідок не виконання відповідачем обов`язку з реєстрації податкової накладної, в зв`язку з чим позивач зазнав втрат на суму 2  748 грн у вигляді неотриманого податкового кредиту. Отже, через те, що відповідач не оскаржив рішення ДФС про зупинення реєстрації податкової накладної та/або не надав витребуваних податковим органом документів позивач не зміг скористатися правом на зменшення податкового зобов`язання шляхом віднесення суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту.
Як вказує позивач, відповідно до пункту 7.3 договору позивачем було нараховано відповідачу штраф в розмірі 2 748 грн та надіслано вимогу від 10.04.2023 №1042/15-01-01/Вих, яка повернута на адресу позивача 03.05.2023, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням. Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача, за розрахунком позивача, становить 5 496 грн, з яких: 2 748 грн (сума ПДВ згідно ПН №40від 11.06.2021) - збитки згідно вимог чинного законодавства; 2  748 грн – штраф згідно умов пункту 7.3 договору (в розмірі неотриманого податкового кредиту за відповідною сумою податку).
Отже посилаючись на вищенаведені обставини Державне підприємство “Адміністрація морських портів України” в особі філії “Днопоглиблювальний флот” державного підприємства “Адміністрація морських портів України” звернулось до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права. 
Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмовив у їх задоволенні. 
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке. 
Відповідно до підпункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України (зараз і надалі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) податковий кредит – сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
3а змістом пунктів 198.1, 198.2 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
За приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці 1 цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з ЄРПН, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму ПДВ на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН з порушенням терміну реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в ЄРПН, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.
В силу пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Відповідно до п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для зведених податкових накладних та/або розрахунків коригування до таких зведених податкових накладних, складених за операціями, визначеними пунктом 198.5 статті 198 та пунктом 199.1 статті 199 цього Кодексу, - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем місяця, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
Відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 6 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1165 (Порядок) у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає хоча б одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації.
Рішення може бути оскаржено в адміністративному та судовому порядку у строки, визначені статтею 56 Кодексу. Задоволення скарги є підставою для реєстрації зазначених у скарзі податкових накладних/розрахунків коригування в Реєстрі з урахуванням вимог пункту 200-1.3 статті 200-1 Кодексу.
Таким чином, пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Чинне законодавство не передбачає реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем товару. 
Тому, з огляду на положення статті 201 Податкового кодексу України, саме на відповідача, як постачальника за договором, покладено обов`язок скласти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні та/або розрахунки коригування до таких податкових накладних.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач склав та направив на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних податкову накладну №40 від 11.06.2021р. на суму 16  488 грн з ПДВ, де ПДВ складає 2  748 грн, однак реєстрація цієї податкової накладної була зупинена відповідно до пункту 201.16. статті 201 Податкового кодексу України із вказанням про можливість подання уточнюючих пояснень та документів.
Натомість в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що відповідачем були усунуті виявлені порушення та стосовно того, що подана відповідачем податкова накладна була зареєстрована в Реєстрі. Крім того, відповідачем не було надано доказів виконання приписів Державної податкової служби України та/або оскарження дій податкового органу в судовому порядку, за результатами якої було б задоволено скаргу відповідача.
Пунктом 7.3. договору передбачено, що в разі реєстрації постачальником податкової накладної/розрахунку коригування податкової накладної в ЄРПН у строки, що перевищують строки, визначені Податковим кодексом України, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування податкової накладної, у зв`язку з чим покупець втрачає право на нарахування податкового кредиту за відповідною сумою податку, постачальник за першою вимогою покупця протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання такої вимоги сплачує покупцю штраф у розмірі такого податкового кредиту.
Таким чином, позивач та відповідач, укладаючи договір №35-В-АМПУ-21 від 28.05.2021, визначили відповідальність постачальника (відповідача) (пункту 7.3. договору), яка настає у разі порушення останнім своїх зобов`язань щодо реєстрації податкової накладної. 
За змістом частини першої статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. 
Положеннями частини першої статті 218 Господарського кодексу України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).
Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Мотивуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначав, що у пункті 7.3. договору сторони визначились з видом та розміром неустойки у вигляді штрафу за невиконання зобов`язань. Також пунктом 6.3.4. договору передбачили, що постачальник зобов`язаний сплатити штрафні санкції і відшкодувати збитки у разі невиконання або неналежного виконання ним зобов`язань за цим договором.
Тобто, за доводами скаржника, сторони договору визначили в його умовах обов`язок сплати штрафу за невиконання договірних зобов`язань та який передбачений умовами договору, який необґрунтовано не стягнуто судом першої інстанції.
Південно-західний апеляційний господарський суд вважає такі доводи апелянта помилковими, виходячи з наступного.
Апеляційний суд зазначає, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 Цивільного кодексу України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити.
Указані висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17.
У частині третій статті 6 Цивільного кодексу України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 Цивільного кодексу України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.
У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами.
Відповідно сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору (справедливість, добросовісність, розумність). Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19 (пункт 7.10.), від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 (пункт 25).
Щодо обрання варіанту реалізації розсуду суду у контексті застосування його у системному зв`язку з нормами законодавчих актів, а саме статей 3, 549, 628, 629 Цивільного кодексу України, пункту 201.10 Податкового кодексу України та статті 61 Конституції України слід керуватися визначеним частиною першою статті 2 Господарським кодексом України завданням господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Відтак реалізація повноважень із суддівського розсуду має спрямовуватися на вибір оптимального варіанту розв`язання спірного правового питання, пошук необхідної правової норми, її розуміння та інтерпретацію, справедливе вирішення спору відповідно до встановлених судами обставин кожної конкретної справи (пункт 7.11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19).
За приписами пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
У цьому ж пункті 201.10. статті 201 Податкового кодексу України зазначено, що у разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Відтак, дана норма закону є імперативною і презюмує правові наслідки у вигляді застосування штрафних санкцій за порушення строків реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, які передбачені цим Кодексом.
Поряд з цим, зі змісту статей 3, 173 Господарського кодексу України убачається, що зобов`язанням (господарським зобов`язанням) є обов`язки сторін вчинити дії, які спрямовані на досягнення мети договору, тобто, зобов`язанням виконавця є обов`язок виконати роботи (надати послуги), а зобов`язанням замовника – обов`язок оплатити вартість цих робіт (послуг).
Відповідно до статей 173, 230 Господарського кодексу України штрафні санкції можуть нараховуватись лише за неналежне виконання саме основних зобов`язань.
Апеляційний суд зазначає, що виходячи з положень статей 173, 174 Господарського кодексу України, не здійснення реєстрації податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не є порушенням з боку відповідача правил здійснення господарської діяльності - невиконанням господарського зобов`язання, оскільки обов`язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає у відповідача саме на підставі податкового законодавства.
Водночас зазначення сторонами у договорі про обов`язок відповідача здійснити реєстрацію податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не має наслідком зміну характеру відповідних правовідносин з податкових на господарські.
Тому невиконання або неналежне виконання таких умов договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання, що відповідно до вимог статті 218, частини 1 статті 230 Господарського кодексу України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 07.02.2019 у справі №913/272/18, від 02.05.2018 у справі №908/3565/16, від 10.05.2018 у справі №917/799/17.
У постанові від 12.06.2024 у справі №927/1252/23 Верховний Суд висловився, що позивач не вправі встановлювати той чи інший вид відповідальності за правопорушення у сфері оподаткування, так само як і погіршувати правове становище відповідача в частині скорочення строку для реєстрації податкової накладної, визначеного пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (пункт 4.50).
При цьому, за характером, змістом та підставами виникнення суми, яка визначена позивачем, як штраф, вона виникає із зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), а не з господарських зобов`язань (пункт 4.51. постанови Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №927/1252/23).
Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Господарський суд першої інстанції, враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду, які є релевантними до обставин цієї справи, дійшов вірного висновку, що передбачена пунктом 7.3. договору відповідальність відповідача не пов`язана із виконанням ним своїх зобов`язань щодо поставки товару, оскільки виникає у разі невиконання відповідачем вимог податкового законодавства, водночас невиконання або неналежне виконання відповідачем умов договору щодо здійснення реєстрації податкової накладної у встановленому законодавством порядку не є правопорушенням у сфері господарювання, що згідно з вимогами статті 218 та частини першої статті 230 Господарського кодексу України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій.
Вимога позивача (скаржника) про стягнення з відповідача штрафу, яка обґрунтована посиланням на умови договору щодо несвоєчасної реєстрації податкової накладної, не узгоджується з вимогами пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України та суперечить вищенаведеним висновкам Верховного Суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права не знайшли свого підтвердження, а тому не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення. 
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційні скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2025 у справі №916/326/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Датою складання та підписання даної постанови є 07.08.2025.

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                  Принцевська Н.М.

Суддя                                                                                   Філінюк І.Г.