П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/17297/25	

 	Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.                                 Дата і місце ухвалення: 14.07.2025р., м. Одеса                                       	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –   Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу від 12.05.2025р. ВП №70679603 та від 26.05.2025р. ВП №70679603.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що спірними постановами старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шапоренко Д.В. необґрунтовано наклав на ОСОБА_1 штраф за невиконання без поважних причин у встановлений строк виконавчого документа №947/10540/21 (мирова угода), виданого Київським районним судом м.Одеси 28.09.2021р., яким передбачені умови побачення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з онуками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач стверджувала, що вона добросовісно та неухильно виконує вимоги мирової угоди та жодним чином не чинить перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з онуками. Однак, діти все частіше висловлюють небажання проводити час з бабусею та дідусем, відмовляються йти на побачення з ними, про що ОСОБА_1 неодноразово повідомляла державного виконавця. Зазначену обставину державний виконавець проігнорував та достеменно знаючи про те, що діти не бажають спілкуватися з ОСОБА_2 , формально склав акти державного виконавця, на підставі яких виніс постанови про накладення штрафу від 12.05.2025р. ВП №70679603 на суму 1700,00 грн. та від 26.05.2025р. ВП №70679603 на суму 3400,00 грн. за відсутності недобросовісної поведінки з боку ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано постанови старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шапоренка Д.В. від 12.05.2025р. та від  26.05.2025р. у виконавчому провадженні №70679603 про накладення на ОСОБА_1 штрафу.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення від 14.07.2025р. з ухваленням по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням відповідача на те, що обов`язок доведення поважності причин невиконання рішення суду покладено не на державного виконавця, а на боржника. Враховуючи положення ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження» та той факт, що графік побачень, згідно затвердженої судом мирової угоди від 28.09.2021р. №947/10540/21, передбачає зустрічі стягувача з дітьми щонеділі, боржник за вимогами виконавчого документу та підписаною нею мировою угодою зобов`язана або виконувати вимоги судового рішення у відповідні дати або ж завчасно (перед кожним побаченням) повідомляти державного виконавця та стягувача про неможливість виконання рішення в обумовлений виконавчим документом день (з обов`язковим долученням доказів на підтвердження зазначених обставин). Апелянт стверджує, що 15.04.2025р. та 16.05.2025р. від ОСОБА_1 надходили звернення про те, що вона не чинить перешкод у виконанні рішення суду, однак діти відмовляються йти на побачення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Проте, до вказаних заяв боржником не додано ані доказів, що підтверджують поважність причин невиконання вимог виконавчого документу, ані доказів завчасного сповіщення стягувача ОСОБА_2 про неможливість виконати рішення у відповідні дати (11.05.2025р. та 25.05.2025р.). 
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що форми (способи) невиконання судового рішення можуть бути різними. Зокрема, невиконання може мати завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання. Аргументи ОСОБА_1 про те, що відмова дітей у спілкуванні з стягувачем є поважною причиною не забезпечувати встановлені виконавчим документом побачення, могли б бути слушними у випадку звернення боржника до суду із заявою про зміну способу/порядку виконання судового рішення, враховуючи, що виконавче провадження відкрито 09.01.2023р., тобто більше двох років тому. 
ОСОБА_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Позивач зазначає, що відповідачем належними доказами не підтверджено факт перевірки виконання умов мирової угоди станом на 11.05.2025р. та на 25.05.2025р., а складені ним акти (в яких відсутні підписи будь-яких осіб, окрім державного виконавця) мають формальний характер з метою обґрунтування подальшого накладення на ОСОБА_1 штрафу. При складанні відповідних актів державний виконавець Шапоренко Д.В. мав можливість ретельно з`ясувати і оцінити причини виконання або невиконання умов мирової угоди станом на 11.05.2025р. та на 25.05.2025р. Згідно сталої практики Верховного Суду сам факт невиконання судового рішення у визначений строк і оцінки причин цього невиконання  не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до ст.75 Закону України «Про виконавче провадження». ОСОБА_1 стверджує, що причиною невиконання умов мирової угоди стало висловлення дітьми категоричної відмови зустрічатися 11.05.2025р. та 25.05.2025р. з бабусею, а тому вона не могла діяти проти інтересів дітей та примушувати їх до зустрічей. Обставини умисного невиконання умов мирової угоди у спірних правовідносинах відсутні. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 28.09.2021р. по справі №947/10540/21 затверджено мирову угоду у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1  про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею. 
Згідно умов затвердженої мирової угоди:
1.           ОСОБА_1 зобов`язується не чинити перешкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у спілкуванні з внуками: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
2.           ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 визначають наступний спосіб участі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні внуків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 :
-          у період жовтень, листопад, грудень 2021 року - щонеділі з 09.00 год. до 13.00 год. у присутності матері дітей ОСОБА_1 за місцем проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , чи у іншому попередньо узгодженому сторонами місці;
-          у період з січня 2022 року щонеділі з 09.00 год. до 13.00 год. без присутності матері дітей за місцем проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , з можливістю прогулянок по місту і відвідування закладів культури з урахуванням погодних умов, стану здоров`я дітей, режиму їхнього дня та харчування, неухильно дотримуючись при цьому карантинних заходів, впроваджених органами державної влади та місцевого самоврядування України;
-           додатково, за попередньою домовленістю сторін та враховуючи бажання дітей, побачення та спілкування   ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з внуками у дні їх народження та під час свят.
3.           ОСОБА_3 , ОСОБА_2 зобов`язуються, у разі неможливості зустрітися з внуками, завчасно, але не пізніше ніж за 1 (одну) добу, повідомити ОСОБА_1 про неможливість зустрічі засобами телефонного зв`язку, шляхом направлення письмового повідомлення (СМС, Viber, Telegram).
4.           ОСОБА_1  у разі виникнення незалежних від неї обставин (хвороба дітей, участь дітей у будь-яких видах змагань, екскурсіях) зобов`язується завчасно повідомити ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про неможливість організації їх зустрічі з внуками та її причини, засобами телефонного зв`язку, шляхом направлення письмового повідомлення (СМС, Viber, Telegram).
5.           ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 погодили, що у разі досягнення спільної домовленості, враховуючи життєві обставини, можуть змінити або перенести час зустрічі та спілкування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з внуками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
6.          Сторони погодили, що вказана мирова угода складена з урахуванням інтересів малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 
09.01.2023р. державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Пєрковою Л.В. відкрито виконавче провадження №70679603 з примусового виконання ухвали про затвердження мирової угоди №947/10540/21, виданої Київським районним судом м.Одеси 28.09.2021р.
11.04.2025р. ОСОБА_1 звернулася до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з письмовою заявою, де зазначила, що вона жодним чином не перешкоджає у побаченні дітей з бабусею та дідусем, однак діти відмовляються від таких побачень. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просила визначити дату побачення дітей з ОСОБА_2 , відповідно до умов мирової угоди, з особистою присутністю державного виконавця. 
Із заявою аналогічного змісту ОСОБА_1 зверталася до органу ДВС 16.05.2025р.
11.05.2025р. старшим державним виконавцем Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шапоренко Д.В. складено акт державного виконавця, в якому зазначено наступне: «Згідно виконавчого документу виконавчі дії відбуваються за адресою проживання стягувача: АДРЕСА_1 , кожної неділі з 9:00 до 13:00 год. Виходом 11.05.2025р. для перевірки виконання рішення суду встановлено, що боржниця не з`явилась сама та не забезпечила виконання мирової угоди, не надала для побачення дітей Аріну та Назара бабусі та дідусю. Станом на 11.05.2025р. рішення суду не виконано. Відділ про причини невиконання рішення суду боржниця не повідомила».
Зазначений акт підписано державним виконавцем Шапоренко Д.В. У графі «стягувач» значиться ОСОБА_2 , проте її підпис відсутній.
12.05.2025р. старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шапоренко Д.В. прийнято постанову ВП №70679603 про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн. на ОСОБА_1 за невиконання вимог виконавчого документу немайнового характеру.
У вказаній постанові зазначено, що згідно акту державного виконавця від 11.05.2025р. боржником вимоги виконавчого документа станом на 11.05.2025р. не виконано. 
25.05.2025р. старшим державним виконавцем Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) складено акт державного виконавця, в якому зазначено: «Виходом за місцем проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме: АДРЕСА_2 , встановлено, що боржником ОСОБА_1 не забезпечено побачення дітей ( ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ) зі стягувачем. Щодо поважності причин незабезпечення побачення боржниця Відділ не повідомила».
Зазначений акт підписано державним виконавцем Шапоренко Д.В. У графі «стягувач» значиться ОСОБА_2 , проте її підпис відсутній. У графі «поняті» зазначено ОСОБА_8 (підпис наявний) та ОСОБА_3 (підпис відсутній).
26.05.2025р. старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шапоренко Д.В.  прийнято постанову ВП №70679603 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400,00 грн. за невиконання вимог виконавчого документу немайнового характеру.
У вказаній постанові зазначено, що згідно акту державного виконавця від 26.05.2025р. боржником вимоги виконавчого документа станом на 26.05.2025р. не виконано. 
Не погоджуючись з правомірністю постанов старшого державного виконавця Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шапоренко Д.В.  про накладення штрафу від 12.05.2025р. ВП №70679603 та від 26.05.2025р. ВП №70679603 ОСОБА_1 оскаржила їх в судовому порядку. 
Задовольняючи позов та скасовуючи спірні постанови про накладення штрафу суд першої інстанції виходив з того, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону №1404-VIII. За висновками суду, складені державним виконавцем акти від 11.05.2025 та від 25.05.2025р., в яких зазначено про невиконання рішення без поважних причин, не містять жодного обґрунтування з`ясування причин невиконання рішення суду, враховуючи, що від ОСОБА_1 надходили заяви, якими вона повідомляла про небажання дітей зустрічатись з бабусею і дідусем. Суд звернув увагу, що обґрунтування поважності/неповажності причин невиконання рішення суду повинна містити саме постанова про накладення штрафу, оскільки саме вона є актом індивідуальної дії. Однак, спірні постанови не містять такого обґрунтування. Також, за наслідками дослідження наданих ОСОБА_1 відеозаписів 25.05.2025р. побачення дітей зі стягувачем у парку «Марка Твена» о 09:13 та 09:39 год. суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих сумнівів щодо обставин, зазначених у акті державного виконавця від 25.05.2025р.  
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 . При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є  Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження»  (далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до  статті 1 Закону №1404-VIII  виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим  Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої  статті 5 Закону №1404-VIII  примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим  Законом  випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються  Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Примусове виконання рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною здійснюється органами державної виконавчої служби.
Згідно з частиною першою  статті 18 Закону №1404-VIII  виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим  Законом  заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII  передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Згідно ч.4 ст.18 Закону №1404-VIII  вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Статтею 32 Закону №1404-VIII  встановлено, що за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.
Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентований статтею 64-1 Закону.
Частинами 1 – 4 статті 64-1 Закону №1404-VIII  передбачено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.
Аналогічні положення закріплено у п.10 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5.
Пунктом 7 розділу ХІ Інструкції №512/5 визначено, що при наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій в порядку, визначеному статтею 32 Закону.
Статтею 75 Закону №1404-VIII  встановлена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.
Так, відповідно до ч.1 ст.75 Закону №1404-VIII  у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. (ч.2 ст.75 Закону №1404-VIII)
Таким чином накладення штрафу є наслідком невиконання рішення боржником без поважних причин у встановлений виконавцем строк.
Аналізуючи наведені положення Закону України «Про виконавче провадження» в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. 
Таким чином, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». 
Поважними, в розумінні наведених норм Закону, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
При цьому, як зазначив Верховний Суд у постановах від 17.08.2020р. по справі №160/4615/19, від 05.06.2024р. по справі №480/6452/23, сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».
Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Аналогічна позиція викладена також і в постановах Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі №761/17501/21 та від 18 липня 2023 року у справі №380/16763/22.
Верховний Суд у постанові від 08 липня 2021 року у справі №640/11833/19 звернув увагу на те, що «від дослідження дотримання процедури складення актів державного виконавця та процедури складення постанов про накладення штрафу на підставі вказаних актів, залежить вирішення питання відповідності дій державного виконавця, під час складання оскаржуваних постанов, вимогам статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».
У контексті наведеного, колегія суддів звертає увагу на те, що державний виконавець у актах державного виконавця від 11.05.2025р. та від 25.05.2025р., а також в спірних постановах про накладення штрафу від 12.05.2025р. ВП №70679603 та від 26.05.2025р. ВП №70679603 обмежився лише фіксацією факту невиконання ОСОБА_1 умов мирової угоди. 
При зверненні з даним позовом до суду ОСОБА_1 зазначає, що вона об`єктивно не могла забезпечити зустріч дітей з бабусею та дідусем, оскільки діти відмовилися від будь-якої комунікації з ними, про що позивач неодноразово повідомляла державного виконавця.
Колегія суддів з матеріалів справи встановила, що державному виконавцю відповідача позивач неодноразово повідомляла про те, що вона не чинить перешкод у спілкуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з дітьми, а неможливість спілкування викликана поведінкою дітей, які відмовилися проводити час із бабусею та дідусем. Зокрема, у заявах від 11.04.2025р. та від 16.05.2025р. ОСОБА_1 просила визначити дату побачення дітей з ОСОБА_2 , відповідно до умов мирової угоди, з особистою присутністю державного виконавця. 
Однак, державний виконавець проігнорував зазначені обставини, не перевірив їх та не обґрунтував свій висновок щодо поважності/неповажності їх, тобто не оцінив чи є вказана обставина істотною перешкодою для забезпечення явки дітей на зустріч з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
З вказаного слідує, що станом на 11.05.2025р. державному виконавцю було відомо щодо можливого небажання дітей зустрічатися з   ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у визначені мировою угодою  час та місце.
А відтак, на виконання вимог частини першої  статті 18 Закону №1404-VIII, державний виконавець повинен був перевірити вказані обставини, за необхідності відкласти проведення виконавчих дій в порядку, визначеному статтею 32 Закону №1404-VIII, як це передбачено пунктом 7 розділу ХІ Інструкції №512/5. Однак, останній обмежився констатацією факту незабезпечення ОСОБА_1 явки дітей на побачення без вчинення жодної дії щодо з`ясування причин такої неявки. 
Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюють вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основу відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.
За такого правового регулювання та обставин справи колегія суддів вважає, що небажання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спілкуватися з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 може бути розцінено як поважна причина невиконання позивачем, як боржником, судового рішення (мирової угоди) у виконавчому провадженні, оскільки це фактично є примушуванням дітей, що може призвести до психологічного тиску на них та, очевидно, не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.
Колегія суддів наголошує, що саме державний виконавець повинен був з`ясувати причину незабезпечення ОСОБА_1 явки дітей на зустріч 11.05.2025р. та 25.05.2025р. з бабусею та дідусем.
Однак, як вже зазначалося, державний виконавець не вчинив дій щодо встановлення поважних причин невиконання рішення суду, проігнорував звернення з цього приводу ОСОБА_1 , наслідком чого стало винесення постанов від 12.05.2025р. та від 26.05.2025р. про накладення штрафу, які не відповідають критерію обґрунтованості, визначеному п.3 ч.2 ст.2 КАС України, зокрема, що їх прийнято з  урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Більше того, матеріали справи містять відеозаписи, зокрема, 25.05.2025р. побачення дітей зі стягувачем ОСОБА_2 у парку «Марка Твена» о 09:13 год. та 09:39 год. Вказане підтверджено і ОСОБА_2 в судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції, яка також здійснювала відеофіксацію на свій мобільний телефон.
Як зазначає позивач, безпосередньо у парку діти висловили небажання проводити час з дідусем та бабусею.
А відтак, у суду першої інстанції виникли цілком обґрунтовані сумніви щодо обставин, зазначених у акті державного виконавця від 25.05.2025р., який, до того ж,  не містить часу його складання, що унеможливлює встановлення дійсних обставин знаходження державного виконавця, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 19, оскільки о 09:13 бабуся і дідусь перебували у парку «Марка Твена», який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .
На спростування вказаних обставин апелянтом не надано жодного доказу та не наведено відповідного обґрунтування помилковості таких висновків суду. 
За наведених обставин у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено правомірність спірних постанов про накладення штрафу від 12.05.2025р. ВП №70679603 та від 26.05.2025р. ВП №70679603, що є підставою для їх скасування.
Доводи апеляційної скарги Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення від 14.07.2025р. колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.
                                                          Повний текст судового рішення виготовлений 19 серпня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                                     І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук