ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" червня 2025 р.           Справа№ 910/15124/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гончарова С.А.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Тарасенко К.В. 
 
за участю секретаря судового засідання Кузьмінській О.Р.,
за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 25.06.2025

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційні скарги Заступника керівника Київської міської прокуратури та Київської міської ради
на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 (повний текст рішення складено 10.08.2023)
у справі № 910/15124/19 (суддя Приходько І.В.)

за позовом Київської міської ради
до відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Курсор-Авто"
до відповідача 2 - Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко Віри Миколаївни
за участю Київської міської прокуратури
про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
Київська міська рада звернулась до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курсор-Авто" та Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. про:
- визнання протиправним та скасування рішення реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.04.2016 року № 29099900 на земельну ділянку за ТОВ "Курсор-Авто", обліковий код: 91:066:0010, що знаходиться за адресою вул. Межева, 2, м. Київ, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 894151280000;
- зобов`язання ТОВ "Курсор-Авто" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 0,1198 га на вул. Межева, 2 у Подільському районі міста Києва (код ділянки 91:066:0010) та повернення її Київській міській раді, попередньо привівши її у придатний для використання стан.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у задоволенні позову Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курсор-Авто", Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко Віри Миколаївни за участі Київської міської прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, зобов`язання вчинити дії відмовлено. Витрати по сплаті судового збору покладено на позивача.
Не погодившись із прийнятим рішенням, 30.08.2023 (згідно дати звернення до засобів поштового зв`язку) Заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі №910/15124/19 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Київської міської ради задовольнити у повному обсязі.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також з порушенням норм процесуального права. Прокурор вважає, що використання ТОВ "Курсор-Авто" земельної ділянки без будь-яких правовстановлюючих документів є самовільним зайняттям земельної ділянки. Також, скаржник звертає увагу, що судом першої інстанції не враховано, що державну реєстрацію права власності ТОВ "Курсор-Авто" на нерухоме майно здійснено за відсутності обов`язкових документів, визначених п. 41 Порядку №1127 та у порушення Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а документи, що стали підставою для первинної реєстрації права власності не стосуються ТОВ "Курсор-Авто" та не підтверджують виникнення у нього права власності на будівлю СТО. Окрім того, прокурором було зазначено, що обраний Київською міською радою спосіб захисту порушеного права є ефективним та правильним.
Також, не погодившись із прийнятим рішенням, 31.08.2023 (згідно дати звернення до засобів поштового зв`язку) Київська міська рада звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі №910/15124/19 та постановити нове, яким позовні вимоги Київської міської ради задовольнити у повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник вважає, що при новому розгляді зазначеної справи судом не враховано висновки Верховного Суду, не в повному обсязі досліджено зібрані у справі докази. Матеріали справи не містять доказів того, що ТОВ "Курсор-Авто" є правонаступником АО"Курсор" в частині внесеного до статутного фонду майна (будівлі СТО), а також пов`язаних з ним майнових та немайнових прав. Позивач вважає, що ТОВ "Курсор-Авто" не було дотримано передбачений Земельним кодексом України порядок отримання земельних ділянок у користування.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2023 апеляційні скарги Заступника керівника Київської міської прокуратури та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 року у справі №910/15124/19 задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 року у справі № 910/15124/19 скасовано та прийнято нове рішення, яким: позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.04.2016 року №29099900 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці, обліковий код 91:066:0010, за адресою вул. Межова, 2, м. Київ, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 894151280000 та припинено право власності на об`єкт нерухомого майна за ТОВ "Курсор-Авто". Зобов`язано ТОВ "Курсор-Авто" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 0, 1198 га на вул. Межова, 2 у Подільському районі міста Києва (код ділянки 91:066:0010) та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курсор-Авто" на користь Київської міської ради судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3 842, 00 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курсор-Авто" на користь Київської міської ради судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 5 763, 00 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курсор-Авто" на користь Київської міської прокуратури судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 5 763, 00 грн.
Постановою Верховного Суду від 20.02.2024 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Курсор-Авто" задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2023 у справі № 910/15124/19 скасовано. Справу № 910/15124/19 направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2024 апеляційні скарги Заступника керівника Київської міської прокуратури та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 року у справі №910/15124/19 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 року у справі №910/15124/19 залишено без змін. 
Постановою Верховного Суду від 26.06.2024 касаційні скарги Заступника керівника Київської міської прокуратури та Київської міської ради задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2024 у справі № 910/15124/19 скасовано. Справу № 910/15124/19 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Скасовуючи Постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2024 та повертаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний суд у своїй Постанові від 26.06.2024 року зазначив, що суд апеляційної інстанції не виконав вказівки, що містилися в постанові Верховного Суду від 20.02.2024 у цій справі, не дослідив належним чином зібрані у справі докази та не встановив пов`язані з ними обставини, що входили до предмета доказування.
Зокрема Верховний Суд вказував, що суд апеляційної інстанції при новому розгляді справи, обмежившись посиланням на те, що матеріали справи не містять рішення власника спірної земельної ділянки (Київської міської ради) щодо її надання в користування саме ТОВ «Курсор-Авто» та належно оформленого договору на право користування цією землею, ТОВ «Курсор-Авто» не є правонаступником АТ «Курсор» у частині майна, а позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, що, за висновками суду апеляційної інстанції, є підставою для відмови в позові, взагалі не виконав вказівок Верховного Суду та не врахував підстав, які стали передумовою передачі справи на новий розгляд, викладених у зазначених постановах суду касаційної інстанції.
Так, суд апеляційної інстанції, вважаючи, що позивачем об`єднано в позові вимоги, які притаманні одночасно негаторному та віндикаційному позовам, що є неналежним способом захисту порушеного права, не врахував наведені вище правові висновки Верховного Суду, не надав правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, з огляду на наведені вище висновки стосовно того, що належними вимогами, які може заявити власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога, зокрема про знесення самочинно побудованого нерухомого майна, а відтак не визначив, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення цього спору (не застосував принцип «суд знає закони»), та не встановив, чи відповідає заявлена позивачем вимога про зобов`язання ТОВ «Курсор-Авто» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан, наведеним способам захисту у правовідносинах щодо захисту відповідних прав власника земельної ділянки, правові висновки щодо яких наведено зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22.
При цьому, встановивши обставини користування відповідачем спірною земельною ділянкою без відповідних правових підстав і відсутності факту правонаступництва ТОВ «Курсор-Авто» по відношенню до АТ «Курсор» у частині майна, розташованого на спірній земельній ділянці, на з`ясуванні яких була звернута увага судом касаційної інстанції при передачі справи на новий розгляд, суд апеляційної інстанції взагалі не надав будь-якої оцінки таким обставинам в контексті спірних правовідносин та заявлених позовних вимог.
З огляду на викладене Верховний Суд констатував, що апеляційний господарський суд при повторному розгляді справи не дослідив і не здійснив оцінку всіх обставин справи, доказів та доводів сторін, чим допустив порушення норм процесуального права, а також не з`ясував наявність правових підстав для задоволення позову чи відмови в його задоволенні з урахуванням усіх фактичних обставин.
Водночас, суд касаційної інстанції зазначив, що при новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати, у тому числі положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Так, за наслідками проведення перерозподілу справи №910/15124/19, відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2023 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді Тарасенко К.В., ОСОБА_5
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2024 прийнято справу № 910/15124/19 до провадження за апеляційними скаргами Заступника керівника Київської міської прокуратури та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді Тарасенко К.В., ОСОБА_5 Призначено до розгляду апеляційні скарги Заступника керівника Київської міської прокуратури та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі № 910/15124/19 у судовому засіданні 07.08.2024.
31.07.2024 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від Товариства з обмеженою відповідальністю "Курсор-Авто" надійшов відзив на апеляційні скарги, який вмотивований тим, що державна реєстрація права власності ТОВ «Курсор-Авто» на нежилу будівлю загальною площею 347,3 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Межова, 2 як на новозбудований об`єкт була проведена на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 28 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та п. 41 Порядку.
Відхив обґрунтовано також тим, що судом першої інстанції на підставі зібраних документів було правомірно встановлено, що відповідачем-1 у встановленому законом порядку зареєстровано право власності на нерухоме майно, яке розташоване на спірній земельній ділянці, що виключає можливість звільнення спірної земельної ділянки під будівлею з посиланням на його самочинне будівництво. Матеріалами справи доведено відсутність в діях відповідача-1 ознак самочинного будівництва та самовільного зайняття спірної земельної ділянки, дані докази оцінені судом в сукупності.
У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В., яка входила до складу суду, у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2024, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді ОСОБА_5, Кравчук Г.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2024 прийнято справу № 910/15124/19 до провадження за апеляційними скаргами Заступника керівника Київської міської прокуратури та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді ОСОБА_5, Кравчук Г.П. Призначено до розгляду апеляційні скарги Заступника керівника Київської міської прокуратури та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 на раніше визначену дату 07.08.2024.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.08.2024 відкладено розгляд апеляційних скарг Заступника керівника Київської міської прокуратури та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі № 910/15124/19 на 11.09.2024.
11.09.2024 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А. з 02.09.2024 по 15.09.2024 у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2024 призначено до розгляду у судовому засіданні справу № 910/15124/19 за апеляційними скаргами Заступника керівника Київської міської прокуратури та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 на 09.10.2024.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 відкладено розгляд апеляційних скарг Заступника керівника Київської міської прокуратури та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі № 910/15124/19 на 27.11.2024.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 прийнято справу № 910/15124/19 до провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Київської міської прокуратури та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді ОСОБА_5, Тарасенко К.В. Призначено до розгляду у судовому засіданні справу №910/15124/19 за апеляційною скаргою Заступника керівника Київської міської прокуратури та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 на 11.12.2024.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2024 відкладено розгляд апеляційних скарг Заступника керівника Київської міської прокуратури та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі № 910/15124/19 на 20.01.2025.
20.01.2025 розгляд справи не відбувся, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Гончарова С.А. з 06.01.2025 по 20.01.2025 у відпустці. 
Суддя ОСОБА_5 з 22.01.2025 по 16.02.2025 перебував на лікарняному. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 призначено до розгляду у судовому засіданні справу №910/15124/19 за апеляційними скаргами Заступника керівника Київської міської прокуратури та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 на 12.03.2025.
У зв`язку із Рішенням Вищої ради правосуддя від 25.02.2025 суддю Північного апеляційного господарського суду ОСОБА_5 звільнено у відставку.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2025 прийнято справу №910/15124/19 до провадження за апеляційними скаргами Заступника керівника Київської міської прокуратури та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді Тарасенко К.В., Кравчук Г.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 відкладено розгляд апеляційних скарг Заступника керівника Київської міської прокуратури та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі № 910/15124/19 на 09.04.2025.
09.04.2025 судове засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. з 08.04.2025 по 13.04.2025 та з 14.04.2025 по 17.04.2025 у відрядженні, у відпустках з 18.04.2025, 21.04.2025, 22.04.2025, 23.04.2025, 25.04.2025, з 28.04.2025 по 02.05.2025, з 05.05.2025 по 09.05.2025, з 12.05.2025 по 16.05.2025 та з 19.05.2025 по 23.05.2025.
Головуючий суддя Гончаров С.А. з 12.04.2025 по 15.04.2025 перебував у відрядженні, з 16.04.2025 по 25.04.2025, з 28.04.2025 по 09.05.2025 та з 12.05.2025 по 18.05.2025 перебував у відпустці. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 призначено до розгляду у судовому засіданні справу №910/15124/19 за апеляційними скаргами Заступника керівника Київської міської прокуратури та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 по ухвалення додаткового рішення по справі на 25.06.2025
У судове засідання, що відбулось 11.06.2025 з`явились прокурор та представники позивача, відповідача-1 надали свої пояснення щодо суті спору та просили задовольнити вимоги викладені в їх процесуальних документах. Відповідач-2 судове засідання не з`явився, своїх представників не направив про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення штрих код № 0610256379638.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва від 25.05.1992 № 2 «Про дозвіл МП «Курсор» на встановлення будівлі по сервісному обслуговуванню легкових автомобілів по вул. Межовій» дозволено МП «Курсор» встановити будівлю з сервісного обслуговування легкових автомобілів на невпорядкованій земельній ділянці, що прилягає до території радгоспу «Пуща-Водиця» по вул. Межовій тимчасово на період до початку капітальної забудови земельної ділянки.
У листі від 05.05.1994 № 15.3-кг/527 «О согласовании отвода земельного участка по пер. Межевому, 2 под строительство станции техобслуживания автомобилей» Шевченківський районний центр Державного санітарного нагляду КМТМО «Санепідемслужба» погодив МП «Курсор» розміщення станції технічного обслуговування автомобілів між садом радгоспу «Пуща Водиця» та автостоянкою при умові вирішення питань водозабезпечення, теплозабезпечення і каналізації з відповідними службами.
29.07.1997 за результатами розгляду проектної та дозвільної документації, проведення натурального обстеження будівлі за адресою: м. Київ, вул. Межова, 2 було складено акт про приймання в експлуатацію ділянки об`єкта «Будівництво будівлі за адресою вул. Межова 2» у Шевченківському районі м. Києва.
У цьому акті зазначено, що об`єкт розташовано по вул. Межовій, 2, та встановлено на підставі розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва від 25.05.1992 № 2 «Про дозвіл МП «Курсор» на встановлення будівлі по сервісному обслуговуванню легкових автомобілів по вул. Межовій». Земельна ділянка надана в тимчасове користування на підставі договору з спецвідділом Шевченківської районної державної адміністрації від 09.06.1993. Об`єкт підключений до мережі енергопостачання, обладнано протипожежною сигналізацією та первинними засобами пожежогасіння.
За дорученням Київської міської державної адміністрації від 06.03.1997 № 2946 Головним архітектором АТ «Київпроект» - начальником управління «Київгенплан» розглянуто матеріали місця розміщення СТО із сервісним обслуговуванням легкових автомобілів АТ «Курсор» по пров. Межовому, 2 та у листі від 18.08.1997 № 06-1387/КГП надано погодження на розміщення СТО на зазначеній земельній ділянці до початку забудови району.
У листі від 02.02.1998 № СЛ338/7 Шевченківська районна державна адміністрація м. Києва погодила тимчасове використання земельної ділянки площею 0,1 га за адресою: провулок Межовий, 2 для станції техобслуговування автомобілів АТ «Курсор» до початку капітального будівництва.
Також установлено, що ТОВ «Курсор-Авто» створено 01.06.1998.
Згідно з пунктом 1.3 Установчого договору про створення та діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто» від 28.05.1998 ТОВ «Курсор-Авто» є правонаступником АО «Курсор», зареєстрованого Шевченківською районною державною адміністрацією 27.03.1996, ідентифікаційний код 13677023 у частині внесеного до статутного фонду майна, а також пов`язаних з ним майнових та немайнових прав.
Відповідно до наявного в матеріалах справи статуту ТОВ «Курсор-Авто» останнє є правонаступником АО «Курсор», зареєстрованого Шевченківською районною державною адміністрацією 27.03.1996, ідентифікаційний код 13677023 у частині внесеного до статутного фонду майна, а також пов`язаних з ним майнових та немайнових прав.
Розпорядженням Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 19.12.2007 № 2047 «Про присвоєння поштової адреси вул. Межова, 2» станції технічного обслуговування присвоєно поштову адресу: вул. Межова, 2. ТОВ «Курсор-Авто» зобов`язано встановити номерні знаки на будівлі.
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за ТОВ «Курсор-Авто» відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.04.2016 № 29099900 зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна на вул. Межова, 2 у м. Києві.
У листі Державного архіву міста Києва від 09.09.2022 № 068/05-12/1299 наведено інформацію, за змістом якої документи МП «Курсор» на зберігання до архіву не надходили. За описами справ фонду документів «спецвідділу Шевченківської райдержадміністрації» та «договорів про передачу в тимчасове користування земельних ділянок» не міститься, тому надати архівну копію «договору про передачу в тимчасове користування МП «Курсор» земельної ділянки по вул. Межовій, 2 у м. Києві, укладеного з спецвідділом Шевченківської райдержадміністрації 09.06.1993» немає можливості.
Крім того, у листі від 21.11.2022 № 068/05-12/1864 Державний архів м. Києва зазначив, що у поаркушно переглянутих розпорядженнях представника Президента України у Шевченківському районі м. Києва з основної діяльності та документах до них за червень 1993 року відомостей «про реєстрацію договору на право тимчасового користування землею, укладеного між землекористувачем МП «Курсор» та Спецвідділом Шевченківської райдержадміністрації» не виявлено.
Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у листі від 18.11.2022 № 0570202/2-14001 зазначив, що Департаментом зареєстровано клопотання ТОВ «Курсор-Авто» від 07.05.2020 № 567801028 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Межовій, 2 у Подільському районі м. Києва (копія додана до листа).
У листі від 29.11.2022 № 0570202/2-14338 Департамент земельних ресурсів зазначив, що ним на клопотання ТОВ «Курсор-Авто» від 07.05.2020 № 567801028 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Межовій, 2 у Подільському районі міста Києва було підготовлено проект рішення «Про відмову ТОВ «Курсор-Авто» у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва, експлуатації та обслуговування багатофункціонального торгівельно-розважального комплексу з паркінгом на вул. Межовій, 2 у Подільському районі міста Києва», який 05.06.2020 переданий на розгляд до Київської міської ради. Київська міська рада рішення з порушеного питання не приймала. Крім того, зазначено, що у листі від 19.06.2020 № 08/13120 ТОВ «Курсор-Авто» повідомило Київську міську раду про використання права мовчазної згоди відповідно до пункту 3 статті 123 Земельного кодексу України та отримано від Департаменту завдання на проектування від 25.06.2020 №МЗГ/2019-7545. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою м. Київ, вул. Межова, 2 у Подільському районі міста Києва на погодження Департаменту не надходив.
Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація у листі від 07.12.2022 № 109-5516 на запит щодо надання копій документів, на підставі яких було складено акт про прийняття в експлуатацію ділянки об`єкта «Будівництво будівлі за адресою вул. Межова, 2» у Шевченківському районі м. Києва від 29.07.1997 повідомила, що така інформація у адміністрації відсутня.
При новому розгляді справи ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 було витребувано: - у Київської міської ради (у строк до 20.03.2023) інформацію та документи про порядок передачі документів на зберігання та місце зберігання документів спецвідділу Шевченківської райдержадміністрації, яку було ліквідовано за рішенням Київської міської ради від 09.09.2010 № 7/4819 без визначення його правонаступника; - у Київської міської державної адміністрації (у строк до 20.03.2023) інформацію та документи на підставі яких було складено акт про приймання в експлуатацію ділянки об`єкта «Будівництво будівлі за адресою вул. Межова 2» у Шевченківському районі м. Києва від 29.07.1997; - у Шевченківського районного управління ГУ ДСНС (у строк до 20.03.2023) інформацію та документи, на підставі яких було надано позитивний висновок ЗДПО-9 про надання дозволу на експлуатацію будівлі для сервісного обслуговування легкових автомобілів по вул. Межовій, на підставі якого було складено вказаний вище акт про приймання в експлуатацію ділянки об`єкта «Будівництво будівлі за адресою вул. Межова 2» у Шевченківському районі м. Києва від 29.07.1997.
Державний архів міста Києва у листі від 06.03.2023 № 068/07-24/414 повідомив, що документи спецвідділу Шевченківської райдержадміністрації, яку ліквідовано за рішенням Київської міської ради від 09.09.2010 № 7/4819 без визначення його правонаступника, до Державного архіву на зберігання не передавалися.
У листі від 07.03.2023 № 12-20/03 начальник архівного відділу Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації повідомив, що документи спецвідділу Шевченківської райдержадміністрації до архіву не передавалися.
Подільська районна в місті Києві державна адміністрація у листі від 06.03.2023 №106-1694 повідомила, що запитувана в ухвалі Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі №910/15124/19 інформація відсутня.
Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація у листі від 16.03.2023 № 109-1301 навела інформацію, відповідно до якої, зокрема «в структурних підрозділах Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, а також в Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації відсутня інформація та документи про порядок передачі документів на зберігання та місце зберігання документів спецвідділу ліквідованої Шевченківської райдержадміністрації, а також інформація та документи, на підставі яких було складено Акт про приймання в експлуатацію ділянки об`єкту «Будівництво будівлі за адресою вул. Межова, 2» у Шевченківському районі м. Києва від 29.07.1997».
Шевченківське районне управління ГУ ДСНС у листі від 17.03.2023 № 23/251 повідомило, що інформація та документи, на підставі яких було надано позитивний висновок ЗДПО-9 про надання дозволу на експлуатацію будівлі для сервісного обслуговування легкових автомобілів по вул. Межовій, та на підставі яких було складено акт про приймання в експлуатацію ділянки об`єкта «Будівництво будівлі за адресою вул. Межова 2» у Шевченківському районі м. Києва від 29.07.1997, в районному відділі відсутні.
Розглянувши апеляційну скаргу Заступника керівника Київської міської прокуратури та Київської міської ради колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовом про: 
- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.04.2016 № 29099900 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці, обліковий код 91:066:0010, за адресою: вул. Межова, 2, м. Київ, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 894151280000, та припинити право власності на об`єкт нерухомого майна за ТОВ «Курсор-Авто»; 
- зобов`язати ТОВ «Курсор-Авто» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 0,1198 га на вул. Межова, 2 у Подільському районі міста Києва (код ділянки 91:066:0010) та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан. 
Такі позовні вимоги обґрунтовано тим, що: 
- земельна ділянка по вул. Межовій, 2 у Подільському районі м. Києва належить до комунальної власності міста, розпорядження якою входить до повноважень Київської міської ради, проте остання не приймала будь-яких рішень щодо передачі цієї земельної ділянки під будівництво, у власність чи користування ТОВ «Курсор-Авто»; 
- відповідач здійснив самочинне будівництво об`єкта нерухомого майна на цій земельній ділянці та на підставі неналежних документів здійснив реєстрацію самочинно збудованого нерухомого майна.
Оскільки спірна земельна ділянка не була відведена відповідно до вимог законодавства для будівництва об`єктів нерухомого майна, то позивач відповідно до положень, зокрема статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), статей 152, 212 Земельного кодексу України (далі - ЗК) просив суд зобов`язати ТОВ «Курсор-Авто» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан. 
Щодо першої вимоги «визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса та припинити право власності на об`єкт нерухомого майна за ТОВ «Курсор-Авто», колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (аналогічні за змістом висновки наведено, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20), від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22, на які здійснено посилання скаржниками у касаційних скаргах на підтвердження підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК). 
Державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації право власності не виникає, вона визначає лише момент, з якого право власності виникає, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. 
Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту. 
Позивач обґрунтовує свої вимоги самочинним будівництвом будівлі СТО по вул. Межовій,2, посилаючись при цьому на ст. 376 ЦК України, державну реєстрацію права власності ототожнює з виникненням права власності та просить суд, відповідно, скасувати державну реєстрацію права власності та припинити право власності ТОВ «Курсор-Авто» на вказаний об`єкт. 
Суд касаційної інстанції зауважив, що, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. 
Зважаючи на те, що відповідно до частини 2 статті 376 ЦК особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, то відповідно вимога позивача про припинення права власності на самочинно побудований об`єкт за ТОВ «Курсор-Авто» є неефективним способом захисту, який не забезпечує відновлення порушеного права позивача. 
Щодо вимоги про скасування державної реєстрації Верховний суд зазначив, що за обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.
Суд касаційної інстанції висновував, що належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що  суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неефективність обраного позивачем способу захисту.
Велика Палата Верховного суд у своїй постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22, зазначила, що суб`єкт порушеного права може скористатися не будьяким, а цілком конкретним способом захисту свого права (аналогічно див., також пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, пункт 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).
Отже, обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.
Щодо другої позовної вимоги «зобов`язати ТОВ «Курсор-Авто» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 0,1198 га на вул. Межова, 2 у Подільському районі міста Києва (код ділянки 91:066:0010) та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан», колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Свої позовні вимоги, як було зазначено вище, позивач обґрунтовує самовільним зайняттям земельної ділянки ТОВ «Курсор-Авто» шляхом самочинного будівництва будівлі СТО.
Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаю знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
Отже в даному випадку ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки щодо усунення перешкод у користуванні нею з урахуванням обставин справи є вимога про знесення самочинного будівництва, належним відповідачем за такою вимогою є власник відповідної забудови. 
Судом апеляційної інстанції при попередньому розгляді справи було встановлено факт будівництва будівлі СТО AT «Курсор» (код 13677023), яке не ліквідоване на даний час та продовжує здійснювати підприємницьку діяльність. При цьому, судом були досліджені документи, на підставі яких було здійснено будівництво, та які виключають факт його самочинності. Верховний суд під час перегляду справи погодився з такими висновками cуду, однак зауважив, що суд, встановивши факт будівництва будівлі СТО підприємством АТ «Курсор» (код 13677023), та прийшовши до висновку, що ТОВ «Курсор-Авто» не є правонаступником АТ «Курсор» (на чому наполягає позивач) прийшов до взаємовиключного висновку про необхідність знесення будівлі саме ТОВ «Курсор-Авто», що протирічить ст. 212 Земельного кодексу України, адже ТОВ «Курсор-Авто», який на думку позивача не є правонаступником АТ «Курсор», не є належним відповідачем за такою вимогою. 
Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є ефективним способом захисту та самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Якщо позивач заявляє вимогу про знесення будівлі саме ТОВ «Курсор-Авто», то відповідно тим самим він має визнавати факт правонаступництва, адже будівлю будував на підставі відповідних документів саме АТ «Курсор». У разі невизнання позивачем правонаступництва вимога про знесення має бути заявлена до особи, що самовільно (на думку позивача) зайняла земельну ділянку, а саме до АТ «Курсор». 
Зважаючи на викладене та на доводи позивача, що обґрунтовують його позовні вимоги, вважаємо, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим. 
Щодо правонаступництва та вказівки Верховного суду оцінити доводи ТОВ «Курсор-Авто» в контексті дослідження обставин правонаступництва про те, що безпосередньо сама будівля СТО не могла бути внесена до статутного капіталу ТОВ «Курсор-Авто» на час його створення, адже ще не існувала як окреме індивідуально визначене майно, як окремий об`єкт цивільних правовідносин, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до ст. 25 Цивільного кодексу Української РСР в редакції від 27.12.1996 року, що діяла станом на день створення (державної реєстрації) ТОВ «Курсор-Авто» 01.06.1998 року, юридична особа діє на підставі статуту (положення). Установи та інші державні організації, що перебувають на державному бюджеті, а у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, також і інші організації можуть діяти на підставі загального положення про організації даного виду. 
Згідно ст. 26 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції від 27.12.1996 року) юридична особа має цивільну правоздатність відповідно до встановлених цілей її діяльності. Правоздатність юридичної особи виникає з моменту затвердження її статуту або положення, а у випадках, коли вона повинна діяти на підставі загального положення про організації даного виду, - з моменту видання компетентним органом постанови про її утворення. Якщо статут підлягає реєстрації, правоздатність юридичної особи виникає в момент реєстрації.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про підприємництво» (в редакції від 07.03.1998 року) державна реєстрація суб`єктів підприємницької діяльності проводиться у виконавчому комітеті міської, районної в місті ради або в районній, районній міст Києва і Севастополя державній адміністрації (далі - органи державної реєстрації) за місцезнаходженням або місцем проживання даного суб`єкта, якщо інше не передбачено законом.
Для державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - юридичної особи подаються такі документи:
- рішення власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу про створення юридичної особи (крім приватного підприємства). Якщо власників або уповноважених ними органів два і більше, таким рішенням є установчий договір, а також протокол установчих зборів (конференції) у випадках, передбачених законом; 
- статут, якщо це необхідно для створюваної організаційної форми підприємництва; - реєстраційна картка встановленого зразка, яка є водночас заявою про державну реєстрацію; 
- документ, що засвідчує сплату власником (власниками) внеску до статутного фонду суб`єкта підприємницької діяльності в розмірі, передбаченому законом; 
- документ, що засвідчує внесення плати за державну реєстрацію.
Скасування державної реєстрації здійснюється за заявою власника (власників) або уповноважених ним (ними) органів чи за особистою заявою підприємцягромадянина, а також на підставі рішення суду (арбітражного суду) в разі визнання недійсними або такими, що суперечать законодавству, установчих документів. 
Відмову в державній реєстрації може бути оскаржено в судовому порядку.
Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності затверджується Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до п. 7 Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.98 № 740, установчі документи не повинні містити положень, що суперечать законодавству. 
Згідно п. 12 вказаного Положення, заявнику видається оригінал свідоцтва про державну реєстрацію з трьома його копіями, а також оригінал та копія поданих ним установчих документів з відміткою органу державної реєстрації. 
Таким чином, у відповідності до вказаних нормативних актів, що діяли на час створення ТОВ «Курсор-Авто», наявність в установчих документах (статуті) юридичної особи положень, що суперечать законодавству, могло бути підставою для відмови в державній реєстрації юридичної особи або скасування державної реєстрації через визнання недійсними або такими, що суперечать законодавству, цих установчих документів.
Верховний суд в своїй постанові від 27.07.2022 року в п. 6.22 зазначив, що «суди залишили поза увагою те, що у матеріалах справи відсутні докази (крім документів, що створені безпосередньо відповідачем-1) щодо правонаступництва ТОВ «КурсорАвто» відносно прав та обов`язків АО «Курсор». При цьому, установчий договір є одностороннім актом юридичної особи, який не є підставою правонаступництва щодо іншої юридичної особи, якщо таке правонаступництво не виникло відповідно до закону».
На виконання вказівок Верховного суду про всебічне, повне та об`єктивне дослідження наявних у справі доказів, судом першої інстанції було досліджено Статут ТОВ «Курсор-Авто» та Установчий договір про створення та діяльність ТОВ «КурсорАвто», на яких містяться відмітки органу державної реєстрації - Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва про номер і дату реєстрації - № 09617 від 01.06.1998 року.
У відповідності до наведених вище положень законів, відмітка органу державної реєстрації на установчих документах свідчить про те, що органом державної реєстрації - Шевченківською районною державною адміністрацією м. Києва під час розгляду поданих документів для державної реєстрації ТОВ «Курсор-Авто», в тому числі статуту та установчого договору, було прийнято рішення про відсутність підстав для відмови в державній реєстрації ТОВ «Курсор-Авто», відповідність поданих документів вимогам чинного законодавства та реєстрацію ТОВ «Курсор-Авто».
Статут та Установчий договір з відмітками органу державної реєстрації від 01.06.1998 року, що містяться в матеріалах справи, є документами, що пройшли перевірку органом державної влади на відповідність вимогам чинного на той час законодавства. Будь-яких інших документів на підтвердження того, що установчі документи ТОВ «КурсорАвто» було визнано недійсними чи такими, що суперечать законодавству, матеріали справи не містять.
Відповідно до п. 1.3. Статуту ТОВ «Курсор-Авто» від 01.06.1998 року ТОВ «КурсорАвто» є правонаступником АО «Курсор», зареєстрованого Шевченківською райдержадміністрацією 27.03.1996 року, ідентифікаційний код 13677023 в частині внесеного до статутного фонду майна, а також пов`язаних з ним майнових та немайнових прав. 
Аналогічне положення міститься в п. 1.3. Установчого договору ТОВ «Курсор-Авто» від 01.06.1998 року. Відповідно до п. 4.1. Статуту ТОВ «Курсор-Авто» для забезпечення діяльності Товариства за рахунок внесків учасників утворюється статутний фонд в розмірі 28 125 грн. 
До моменту реєстрації Товариства кожний учасник вносить не менше 30 відсотків своєї частки статутного фонду (п. 4.2. Статуту ТОВ «Курсор-Авто» від 01.06.1998 року). 
Вказані положення статуту повністю кореспондуються з положеннями установчого договору ТОВ «Курсор-Авто». Зокрема, відповідно до п. 3.1 Установчого договору для забезпечення діяльності Товариства за рахунок майнових внесків учасників створюється статутний фонд в розмірі 28 125,00 грн. за рахунок внесків учасників.
Учасники вносять: ОСОБА_1 - 4078,13 грн - 14,5%, ОСОБА_2 - 4078,13 грн - 14,5%, ОСОБА_3 - 19 968,75 грн - 71,0%. 
На час реєстрації учасники вносять: ОСОБА_1 : підйомник - 1 223,44 грн - 30%, ОСОБА_2 : підйомник - 1 223,44 грн - 30%, ОСОБА_3 : підйомник - 1089 грн підйомник - 1089 грн пристрій для балансування колес УБКА-1 - 1 487 грн газоаналізатор - 1478 грн трансформатор току ТДЗ-205 - 1 134 грн. 
Всього - 6 286 грн. - 30%.
За своїм призначенням вказане майно є нічим іншим як спеціалізованим обладнанням, необхідним для функціонування СТО. Як відомо, станція технічного обслуговування (акр.СТО або «автосервіс») - підприємство, що надає послуги з технічного обслуговування і ремонту автомобільного транспорту, а також встановленню додаткового обладнання.
Згідно п. 1.4. Установчого договору предметом діяльності товариства є торговельна діяльність, автосервісні послуги.
Враховуючи викладене, передане в статутний фонд майно, а саме спеціалізоване обладнання для СТО, було необхідним для початку діяльності з надання автосервісних послуг шляхом будівництва та відкриття станції по технічному обслуговуванню (СТО).
Що стосується безпосередньо самої будівлі СТО, то вона апріорі не могла бути внесена до статутного капіталу ТОВ «Курсор-Авто» на час його створення, адже ще не існувала як окреме індивідуально визначене майно, як окремий об`єкт цивільних правовідносин. 
Так, відповідно до п. 1.2. Наказу Державного комітету України по житловокомунальному господарству № 56 від 13.12.95, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 р. за № 31/1056 «Про затвердження Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб» правила встановлюють порядок державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. Правила діють на території України і є обов`язковими для виконання всіма міністерствами, відомствами, місцевими органами державної виконавчої влади та місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями (п. 1.3). Державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів (додаток N 1), за рахунок коштів власників нерухомого майна (п. 1.4). До об`єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться серед іншого нежилі будинки, дачі, садові будинки, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках (п. 1.5). Державній реєстрації підлягають тільки ті об`єкти, які закінчені будівництвом та прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, незалежно від форм власності і відомчого підпорядкування та при наявності матеріалів інвентаризації (п. 1.6). 
Відповідно до п. 2.2. вказаного Наказу Державного комітету України по житловокомунальному господарству № 56 від 13.12.95, яким було врегульовано порядок реєстрації об`єктів нерухомого майна, відповідальним працівником бюро технічної інвентаризації серед іншого вносяться дані до реєстрових книг про адресу об`єкта. 
Таким чином, наявність адреси об`єкта є обов`язковою умовою реєстрації права власності на нерухоме майно. 
Як вбачається з матеріалів справи 29.07.1997 року за результатами розгляду проектної та дозвільної документації та проведення натурального обстеження будівлі за адресою: м. Київ, вул. Межова, 2 було складено АКТ про приймання в експлуатацію ділянки об`єкту «Будівництво будівлі за адресою вул. Межова 2» у Шевченківському районі м. Києва (далі - Акт). Акт було складено за участі представника забудовника, районної санепідемстанції, спецвідділу по контролю за станом благоустрою району, районної пожежної інспекції (ЗДПО-9) та районної держадміністрації. 
Відповідно до п. 3.11 Державних будівельних норм та правил, затверджених Наказом Держкоммістобудування України від 05.10.1994 № 48 (введено в дію з 01.01.1995) «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Основні положення. ДБН А.3.1-3-94» підписаний та затверджений акт державної технічної комісії є підставою для включення даних про його введення в державну статистичну звітність, а також для оформлення права власності на збудований об`єкт (п. 3.11. Державних будівельних норм та правил).
Таким чином, зазначений Акт про приймання в експлуатацію ділянки об`єкту «Будівництво будівлі за адресою вул. Межова 2» у Шевченківському районі м. Києва, у відповідності до наведених положень Державних будівельних норм та правил, був підставою для оформлення права власності на збудований об`єкт, за умови офіційного присвоєння новоствореному об`єкту поштової адреси.
Однак, станом на день створення ТОВ «Курсор-Авто» в 1998 році право власності на вказаний об`єкт (будівля СТО) за АТ «Курсор» ще не було оформлено. Крім того, поштова адреса «вул. Межова, 2» збудованій будівлі СТО була присвоєна лише в 2007 році на підставі Розпорядження Подільської районної у м. Києві державної адміністрації № 2047 від 19.12.2007 року. 
Таким чином, на день заснування ТОВ «Курсор-Авто» (1998 рік) як правонаступника АТ «Курсор», будівля СТО була нічим іншим як сукупністю будівельних матеріалів, що не мали статусу окремого об`єкта цивільних правовідносин. В зв`язку із зазначеним будівля СТО, побудована, але не зареєстрована, не могла бути внесена до статутного капіталу ТОВ «Курсор-Авто» як окремий індивідуально визначений об`єкт. 
Набуття права власності на об`єкт незавершеного будівництва та державна реєстрація права власності на нього стали можливим лише з 14.01.2006 року. Зокрема, змінена ч. 3 ст. 331 Цивільного кодексу України в редакції від 14.01.2006 року надала можливість особі, що створила об`єкт, набувати право власності на нього як на об`єкт незавершеного будівництва. Саме з цього часу об`єкти незавершеного будівництва з`явилися в цивільному обороті як окремі об`єкти цивільних правовідносин. 
В той же час, як було зазначено вище та визначено статутними документами ТОВ «Курсор-Авто», до статутного капіталу ТОВ «Курсор-Авто» було внесено спеціалізоване обладнання СТО, а ТОВ «Курсор-Авто» було визначено правонаступником АТ «Курсор» в частині внесеного до статутного фонду майна, а також пов`язаних з ним майнових та немайнових прав, серед яких в тому числі права на відкриття (розміщення) СТО, де б таке обладнання могло використовуватися, адже функціонування СТО напряму залежить від наявності спеціалізованого обладнання. 
Заступник керівника Київської міської прокуратури в своїй апеляційній скарзі стверджує, що дозвіл на тимчасове встановлення будівлі СТО надавався іншій юридичний особі АТ «Курсор» (МП «Курсор»), оскільки на його думку, правонаступництво можливе лише у разі припинення юридичної особи. Аналізуючи положення законодавства з питання присвоєння ідентифікаційного коду, Заступник керівника Київської міської прокуратури вказує на те, що «у разі перереєстрації (створення) суб`єкта господарської діяльності, що є правонаступником прав і майнових зобов`язань свого попередника, за ним зберігається ідентифікаційний код попередника», та робить висновок, що АТ «Курсор» та ТОВ «Курсор-Авто» є окремими юридичними особами, які мають власні права та обов`язки». 
Вказані доводи прокуратури відхиляються, оскільки у разі створення ТОВ «Курсор-Авто» у 1998 році відбувалося в результаті припинення діяльності АО «Курсор» з кодом 13677023, однак установчі документи ТОВ «Курсор-Авто» не містять посилання на створення товариства в результаті припинення АТ «Курсор» (код 13677023), в них зазначено, що ТОВ «Курсор-Авто» є правонаступником АО «Курсор», зареєстрованого Шевченківською райдержадміністрацією 27.03.1996 року, ідентифікаційний код 13677023 в частині внесеного до статутного фонду майна, а також пов`язаних з ним майнових та немайнових прав.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 08.06.2005 року (день внесення інформації до цього реєстру відносно підприємства з кодом 13677023), ПП «Курсор», код 136772023, створене 10.12.1990 року засновником ОСОБА_3 , керівником є ОСОБА_4 , адреса реєстрації - АДРЕСА_1 .
Як вже зазначалось, одним із засновників ТОВ «Курсор-Авто» є також ОСОБА_3 . Згідно установчих документів ТОВ «Курсор-Авто» було зареєстровано за тією ж адресою: АДРЕСА_1 . В зв`язку із чим можна зробити висновок про створення ТОВ «Курсор-Авто» в результаті виділення з АО «Курсор», в результаті якого було розподілено майно та було створено нове підприємство ТОВ «КурсорАвто» поряд із існуючим АТ «Курсор» (код 13677023). 
В статутний фонд ТОВ «Курсор-Авто» ОСОБА_3 було внесено спеціалізоване обладнання для автосервісу (підйомники 2 шт., пристрій для балансування колес УБКА-1, газоаналізатор, трансформатор току ТДЗ-205), з яким пов`язані майнові та немайнові права на розміщення станції технічного обслуговування. 
Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про підприємства в Україні» в редакції від 28.02.1998 року підприємство може бути створено в результаті виділення із складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу. 
Створення підприємств шляхом виділення здійснюється із збереженням за новими підприємствами взаємозобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами.
Таким чином суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи заступника керівника Київської міської прокуратури про те, що у ТОВ «Курсор-Авто» відсутні підстави для реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, оскільки дозвіл на тимчасове встановлення будівлі СТО надавався іншій юридичний особі, є безпідставним. 
В той же час, таке твердження Заступника керівника Київської міської прокуратури є таким, що суперечить його іншому твердженню, а саме твердженню про самочинне будівництво СТО. Так, в п. 3.2 своєї апеляційної скарги, як було зазначено вище, прокурор наполягає на видачі дозволу на будівництво будівлі СТО не ТОВ «Курсор-Авто», а іншій особі, а в п. 4 своєї апеляційної скарги стверджує про самочинне будівництво СТО без відповідного дозволу. Такі два твердження прокурора є взаємовиключними. Адже, якщо дозволу на будівництво не було, то тоді будівництво СТО на вул. Межовій, 2 в м. Києві є самочинним. А якщо прокуратура підтверджує та не заперечує факту, що дозвіл все ж таки був, хоча і виданий на АТ «Курсор», то тоді будівництво СТО на вул. Межовій, 2 в м. Києві є законним, що свідчить про відсутність ознак самочинного будівництва та відсутність підстав для задоволення позову.
Стосовно доводів апелянтів щодо самочинного будівництва, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вбачається з документів, наявних в матеріалах справи, письмових та усних пояснень та обґрунтувань Київської міської ради та Заступника керівника Київської міської прокуратури, ні позивачем, ні прокурором не заперечується факт прийняття в 1992, 1994, 1997 та 1998 роках дозвільних документів на будівництво станції технічного обслуговування на спірній земельній ділянці та виділення такої земельної ділянки відповідачу-1 для таких цілей, що виключає факт та доводи скаржника про її самовільне зайняття.
Так, судами під час попереднього розгляду, на підставі наявних в справі документах встановлено, що 25 травня 1992 року Рішенням заступника представника Президента України Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва № 2 «Про дозвіл МП «Курсор» на встановлення будівлі по сервісному обслуговуванню легкових автомобілів по вул. Межовій» було дозволено МП «Курсор» встановити будівлю по сервісному обслуговуванню легкових автомобілів на невпорядкованій земельній ділянці, що прилягає до території радгоспу «Пуща-Водиця» по вул. Межовій тимчасово на період до початку капітальної забудови земельної ділянки.
Відповідно до п. 2 вказаного рішення забудовника було зобов`язано виконати і погодити проект прив`язки будівлі, виконати технічні умови експлуатуючих організацій на приєднання до інженерних мереж міста, дозвіл на початок робіт отримати у спецвідділі по контролю за благоустроєм району, після закінчення монтажних робіт виконати благоустрій прилеглої території, всі інші майново-правові питання вирішувати у Шевченківській державній районній адміністрації.
09 червня 1993 року земельна ділянка по вул. Межовій,2 в м. Києві була надана в тимчасове користування МП «Курсор» на підставі договору з спецвідділом Шевченківської райдержадміністрації. 
Листом Шевченківського районного центру Державного санітарного нагляду КМТМО «Санепідемслужба» від 05.05.1994 року № 15.3-кг/527 «О согласовании отвода земельного участка по пер. Межевому, 2 под строительство станции техобслуживания автомобилей» було погоджено розміщення станції технічного обслуговування автомобілей між садом радгоспу «Пуща Водиця» та автостоянкою при умові вирішення питань водозабезпечення, теплозабезпечення і каналізації з відповідними службами. 
Відповідно до Державних будівельних норм та правил, затверджених Наказом Держкоммістобудування України від 05.10.1994 № 48 (введено в дію з 01.01.1995) «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Основні положення. ДБН А.3.1-3-94» дані норми встановлюють порядок, основні вимоги і умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів незалежно від їх форми власності та призначення, способів проведення будівельних робіт і поширюються на нове будівництво, розширення, реконструкцію, технічне переозброєння, реставрацію, капітальний ремонт (далі - будівництво) об`єктів - будівель, споруд, приміщень підприємств, їх окремих черг, пускових комплексів.
Згідно п. 3.1. та п. 3.2. вказаних Державних будівельних норм та правил порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, які не є державною власністю, встановлюється Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Державним комітетом будівництва, архітектури та житлової політики України.
Ці об`єкти приймаються в експлуатацію за рішенням державних технічних комісій. 
Державні технічні комісії призначаються районними, районними міста Києва, Севастопольською міською державними адміністраціями та виконавчими органами міст обласного підпорядкування. 
Згідно п. 3.3 вказаних Державних будівельних норм та правил до складу державних технічних комісій включаються представники забудовника (замовника), проектувальника, підрядника (при здійсненні будівництва підрядним способом), місцевої інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, органів державного санітарно-епідеміологічного нагляду та державного пожежного нагляду, виконавчого органу відповідних місцевих Рад, а на підконтрольних об`єктах Державної екологічної інспекції, Держнаглядохоронпраці, Державної інспекції з енергозбереження додатково включаються представники цих органів.
При введенні в експлуатацію закінчених будівництвом автозаправних станцій, станцій технічного обслуговування, автостоянок, комплексів та об`єктів дорожнього сервісу у межах відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг, до складу державної технічної комісії включаються представники Державної автомобільної інспекції. 
Головою державної технічної комісії призначається представник органу, який призначив комісію (п. 3.6. Державних будівельних норм та правил). 
Результатом роботи державної технічної комісії є складання і підписання акта державної технічної комісії (додаток 4), в якому приймається рішення про введення об`єкта в експлуатацію (п. 3.9. Державних будівельних норм та правил). 
Акт державної технічної комісії затверджується органом, який призначив цю комісію (п. 3.10. Державних будівельних норм та правил).
Підписаний та затверджений акт державної технічної комісії є підставою для включення даних про його введення в державну статистичну звітність, а також для оформлення права власності на збудований об`єкт (п. 3.11. Державних будівельних норм та правил). 
29.07.1997 року за результатами розгляду проектної та дозвільної документації та проведення натурального обстеження будівлі за адресою: м. Київ, вул. Межова, 2 було складено АКТ про приймання в експлуатацію ділянки об`єкту «Будівництво будівлі за адресою вул. Межова 2» у Шевченківському районі м. Києва (далі - Акт). Акт було складено за участі представника забудовника, районної санепідемстанції, спецвідділу по контролю за станом благоустрою району, районної пожежної інспекції (ЗДПО-9) та районної держадміністрації. 
Таким чином, зазначений Акт про приймання в експлуатацію ділянки об`єкту «Будівництво будівлі за адресою вул. Межова 2» у Шевченківському районі м. Києва, у відповідності до наведених положень Державних будівельних норм та правил, є підставою для оформлення права власності на збудований об`єкт.
Згідно Акту об`єкт розташований по вул. Межовій, 2 та встановлено на підставі розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації від 25.05.1992 року № 2 «Про дозвіл МП «Курсор» на встановлення будівлі сервісного обслуговування легкових автомобілів п вул. Межовій». Земельна ділянка надана в тимчасове користування на підставі договору з спецвідділом Шевченківської райдержадміністрації від 09.06.1993 року. Об`єкт підключений до мережі енергопостачання, обладнано протипожежною сигналізацією та первинними засобами пожежогасіння. 
За дорученням Київської міськдержадміністрації від 06.03.1997 року № 2946 Головним архітектором АТ «Київпроект»-начальником управління «Київгенплан» було розглянуто матеріали місця розміщення СТО із сервісним обслуговуванням легкових автомобілів АТ «Курсор» по пров. Межовому, 2 та своїм листом № 06-1387/ КГП від 18.08.1997 року надано погодження на розміщення СТО на зазначеній земельній ділянці до початку забудови району. 
Своїм листом № СЛ338/7 від 02.02.1998 року Шевченківська районна державна адміністрація м. Києва погодила тимчасове використання земельної ділянки площею 0,1 га за адресою: провулок Межовий, 2 для станції техобслуговування автомобілів АТ «Курсор» до початку капітального будівництва. 
Таким чином, рішення Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва № 2 від 25.05.1992 року «Про дозвіл МП «Курсор» на встановлення будівлі по сервісному обслуговуванню легкових автомобілів по вул. Межовій», погодження Шевченківської районної державної адміністрації (лист № СЛ338/7 від 02.02.1998 року) тимчасового використання земельної ділянки площею 0,1 га для станції техобслуговування АТ «Курсор» та укладання з останнім 09.06.1993 року договору про тимчасове користування земельної ділянки по вул. Межовій, 2 є такими, що були прийняті в межах повноважень та у спосіб, передбачений діючими на той час Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» № 533-XII від 7 грудня 1990 року та Закону України «Про основи містобудування» № 2780-ХІІ від 16.11.1992 року. 
Земельна ділянка по вул. Межовій, 2 в м. Києві була відведена МП «Курсор» для будівництва будівлі по сервісному обслуговуванню легкових автомобілів органом, уповноваженим на такі функції, а отже будь-які ознаки самовільного зайняття ТОВ «Курсор-Авто» земельної ділянки по вул. Межовій, 2 у Подільському районі м. Києва відсутні. 
Будівництво будівлі СТО за адресою: вул. Межова, 2 відбувалося на підставі відповідних дозвільних документів та на земельній ділянці, переданій у тимчасове користування. Будівлю було побудовано у відповідності до вимог будівництва, що діяли на той час, та введено в експлуатацію.
Вказані документи підтверджують право законного будівництва будівлі СТО на спірній земельній ділянці та відсутність факту самочинного будівництва будівлі СТО, що лежить в основі позовних вимог Київської міської ради.
При цьому, як вбачається з цих документів та було встановлено судами попередніх інстанцій, користування відповідачем-1 спірною земельною ділянкою для станції техобслуговування автомобілів обмежено відповідною подією (терміном) - до початку капітального будівництва. 
Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. 
Згідно ч. 2 ст. 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
В свою чергу, позивачем не надано доказів початку капітального будівництва, а отже закінченням терміну користування відповідачем-1 спірною земельною ділянкою та обрано спосіб захисту, не пов`язаний з припиненням користування спірною земельною ділянкою через закінчення терміну, на який її було виділено в користування.
На виконання вказівок Верховного суду, викладених в п. 6.20 постанови від 27.07.2022 року, щодо необхідності дослідження та оцінки обставин укладання тимчасового договору, його реєстрації, аналізу умов договору, представник ТОВ «Курсор-Авто» неодноразово звертався до Київської міської ради, Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Державного архіву м. Києва, Київської міської державної адміністрації, Шевченківського районного управління ГУ ДСНС України у м. Києві з адвокатськими запитами про надання інформації та документів, на підставі яких було складено Акт, в тому числі надання копії договору про передачу в тимчасове користування МП «Курсор» земельної ділянки по вул. Межовій, 2 у м. Києві, укладений з спецвідділом Шевченківської райдержадміністрації 09.06.1993 року.
На адвокатські запити адвоката Опрі Н.Л. до органів та організацій щодо надання інформації про документи, на підставі яких було складено Акт про приймання в експлуатацію ділянки об`єкту «Будівництво будівлі за адресою вул. Межова 2» у Шевченківському районі м. Києва, не було отримано відповіді, що такі документи не складалися. 
Так, Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація в листі № 109-1301 від 16.03.2023 року вказала, що «документи спецвідділу ліквідованої Шевченківської райдержадміністрації до Державного архіву м. Києва на зберігання не передавалися. За інформацією, наданою Архівним відділом Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, документи спецвідділу ліквідованої Шевченківської райдержадміністрації на довгострокове зберігання не передавалися. За інформацією, наданою Подільською районною в м. Києві державною адміністрацією, запитувана інформація в ухвалі Господарського суду м. Києва в адміністрації також відсутня.».
Листом № 068/07-24/414 від 06.03.2023 року Державний архів м. Києва так само підтвердив, що «документи спецвідділу Шевченківської райдержадміністрації, яку було ліквідовано за рішенням Київської міської ради від 09.09.2010 року № 7/4819 без визначення його правонаступника до Державного архіву м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на зберігання не передавалися».
Особа не може нести негативні наслідки втрати органом державної влади або органом місцевого самоврядування документів 1990-х років через порушення ними правил зберігання документів або ліквідацію органів без визначення їх правонаступників.
Європейський суд з прав людини (справа «Борисов проти України», заява № 2371/11, абзаци 42-45) неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як ті, що стосуються власності, органи державної влади повинні діяти вчасно та в належний і насамперед послідовний спосіб (див. рішення у справі «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy) [GC], заява № 33202/96, пункт 120, ЄСПЛ 2000-I).
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати органам державної влади виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73, від 15 вересня 2009 року). Однак ризик будьякої помилки органу державної влади повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок відповідних осіб (див. рішення у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine), заява № 29979/04, пункт 71, від 20 жовтня 2011 року з подальшими посиланнями).
У контексті заходу, яким контролюється користування майном, відсутність відшкодування є фактором, який слід враховувати під час визначення, чи був забезпечений справедливий баланс, але сама по собі відсутність такого відшкодування не є достатньою для порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (див. рішення у справі «Депай проти Франції» [ВП] (Depalle v. France) [GC], заява № 34044/02, пункт 91, ЄСПЛ 2010).
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за своїм статусом відповідач-1 не є тією особою, яка зобов`язана володіти усією сукупністю документації, на підставі якої державою надавалися відповідні дозволи щодо розміщення будівлі станції технічного обслуговування на спірній земельній ділянці та не може відповідати за недбалість органів державної влади у сфері зберігання документів.
Судом першої інстанції було враховано, що в період з 1992 року по 1997 рік дії щодо розміщення на спірній земельній ділянці будівлі станції технічного обслуговування погоджувалися з відповідними державними органами, внаслідок чого місце розміщення СТО на ділянці було погоджено у тимчасовому статусі до початку забудови району, збудованій станції присвоєно поштову адресу «вул. Межова, 2» на підставі Розпорядження Подільської районної у м. Києві державної адміністрації № 2047 від 19.12.2007 року, а безпосередньо відповідачу-1 доручено встановлення номерних знаків за цією адресою.
Тобто, виконавчим органом районної у м. Києві ради в 2007 році розглянуто наданий ТОВ «Курсор-Авто» пакет документів та прийнято рішення про присвоєння поштової адреси об`єкту будівництва СТО на вул. Межовій, 2, що в котрий раз спростовує твердження позивача та прокурора про самовільність будівництва. Адже у разі самовільного будівництва об`єкту та відсутності дозвільних документів, поштова адреса не була б присвоєна.
Щодо права ТОВ «Курсор-Авто» на оформлення права користування земельною ділянкою, на якій розміщено об`єкт будівництва, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне 
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 15.02.2018 у справі № 910/5702/17 та в постанові № 910/10932/17 від 24.07.2019 під час вирішення питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. 
Зокрема, при вирішенні спору дослідженню підлягає, зокрема, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо. 
Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який закріплений у загальному вигляді в законі, та знаходить свій вияв у положеннях статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України. 
Так, відповідно до цих статей, до особи, яка набула право власності, на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу( попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. 
Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. 
Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. 
Отже, перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16). 
Зважаючи на те, що будівництво станції технічного обслуговування на спірній земельній ділянці відбувалося у відповідності до вимог діючого законодавства, що діяло на час будівництва, на підставі дозволу та з дотриманням будівельних норм та правил, на земельній ділянці, наданій для такої мети, що виключає факт самочинного будівництва, то відповідно відповідач-1 як власник створеної речі має право на державну реєстрацію свого речового права власності та відповідно набуває в майбутньому права на оформлення права користування земельною ділянкою, на якій знаходить новозбудований об`єкт. 
На виконання вказівок Верховного суду про необхідність з`ясування питання стосовно того, чи є в даному випадку фактичне користування Відповідачем-1 земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття; чи вживались необхідні заходи ТОВ "Курсор-Авто" щодо оформлення права користування спірною земельною ділянкою тощо (п. 6.29 постанови Верховного суду від 27.07.2022 року), представником ТОВ «Курсор-Авто» було здійснено відповідні адвокатські запити до Київської міської ради та Департаменту земельних ресурсів з метою отримання інформації щодо вжиття відповідачем заходів щодо оформлення права користування спірною земельною. 
У відповідь на адвокатські запити Департамент земельних ресурсів 18.11.2022 року своїм листом № 0570202/2-14001 надав відповідь, що «департаментом зареєстровано клопотання ТОВ «Курсор-Авто» від 07.05.2020 року № 567801028 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Межовій, 2 у Подільському районі м. Києва». 
Відповідно до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки
У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
В зв`язку із зазначеним, представник ТОВ «Курсор-Авто» адвокат Опря Н.Л. повторно 22.11.2022 року звернувся з відповідним адвокатським запитом до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) з питання, чи надано було ТОВ «Курсор-Авто» дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Межовій, 2 у Подільському районі м. Києва.
Листом № 0570202/2-14338 від 29.11.2022 року Департамент земельних ресурсів надав відповідь, що на подане ТОВ «Курсор-Авто» клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Межовій, 2 у Подільському районі м. Києва, Київська міська рада рішення з порушеного питання не приймала. Листом від 19.06.2020 року № 08/13120 ТОВ «Курсор-Авто» повідомило Київську міську раду про використання мовчазної згоди відповідно до п. 3 ст. 123 Земельного кодексу України та отримано від Департаменту завдання на проектування № МЗГ/2019-7545 від 25.06.2020. 
Розроблений проект землеутрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Межова, 2 у Подільському районі на погодження до Департаменту не надходив. 
Таким чином, наразі процес оформлення права користування земельної ділянки ще триває. Матеріалами справи встановлено, що відповідачем-1 було вжито відповідних заходів по оформленню земельної ділянки. 
Стосовно доводів апелянтів про порушення вимог законів про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, суд апеляційної інстанції зазначає, що в апеляційних скаргах скаржники стверджують, що державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна на спірній земельній ділянці була проведена на підставі документів, які не передбачені діючим законодавством. 
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 01.01.2016 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 01.01.2016 року перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 
Відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 25.12.2015 року (далі - Порядок) державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. 
Згідно п. 9 Порядку разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та / або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. 
Згідно п. 10 Порядку з поданих оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав, уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник виготовляє електронні копії таких документів шляхом їх сканування, які долучаються до заяви, зареєстрованої у базі даних заяв. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації (п. 18 Порядку). 
Відповідно до п. 40, 41 Порядку державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 28 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком. Для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 
1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (крім випадків державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 р.); 
2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 
3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків надання відомостей про кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинки). 
Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності ТОВ «Курсор-Авто» на нежилу будівлю загальною площею 347,3 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Межова, 2 було зареєстровано на підставі: 
1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - Акт Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва про приймання в експлуатацію від 29.07.1997 року;
2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна - технічного паспорту, складеного КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 19.12.2007 року; 
3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси - розпорядження Подільської районної у м. Києві державної адміністрації № 2047 від 19.12.2007 року про присвоєння поштової адреси. 
Додатково до вказаного переліку обов`язкових документів для державної реєстрації права власності було подано документи на підтвердження погодження на розміщення СТО на зазначеній земельній ділянці та тимчасове використання земельної ділянки площею 0,1 га за адресою: провулок Межовий, 2 для станції техобслуговування автомобілів АТ «Курсор» до початку капітального будівництва, а саме: Рішення Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва від 25.05.1992 року № 2 про дозвіл МП «Курсор» на встановлення будівлі по сервісному обслуговуванню легкових автомобілів по вул. Межовій,2; лист Шевченківського районного центру Державного санітарного нагляду КМТМО «Санепідемслужба» № 15.3-кг/527 від 05.05.1994 року; лист Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва № СЛ338/7 від 02.02.1998 року; лист АТ «Київпроект» № 26-1389/кгп від 18.08.1997 року.
Таким чином, державна реєстрація права власності ТОВ «Курсор-Авто» на нежилу будівлю загальною площею 347,3 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Межова, 2 як на новозбудований об`єкт була проведена на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 28 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та п. 41 Порядку.
А отже, рішення державного реєстратора-приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. про державну реєстрацію пав та їх обтяжень, індексний номер:29099900 від 05.04.2016 року є законним та таким, що прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства.
Таким чином, судом першої інстанції на підставі зібраних документів було правомірно встановлено, що відповідачем-1 у встановленому законом порядку зареєстровано право власності на нерухоме майно, яке розташоване на спірній земельній ділянці, що виключає можливість звільнення спірної земельної ділянки під будівлею з посиланням на його самочинне будівництво.
Враховуючи викладено,  Матеріалами справи доведено відсутність в діях відповідача-1 ознак самочинного будівництва та самовільного зайняття спірної земельної ділянки, дані докази оцінені судом в сукупності.
Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про відмову у задоволенні позову Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курсор-Авто", Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко Віри Миколаївни за участі Київської міської прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, зобов`язання вчинити дії.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги Заступника керівника Київської міської прокуратури та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі № 910/15124/19 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржників.
Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Київської міської прокуратури - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Київської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі № 910/15124/19 - залишити без змін.
Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржників.
Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 16.07.2025

Головуючий суддя                                                            С.А. Гончаров 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                К.В. Тарасенко