УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/3827/24 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М. 
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       08 серпня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючої судді Шевчук А.М.,   
суддів: Коломієць О.С., Павицької Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі
цивільну справу №295/3827/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 05 грудня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Зосименка О.М. у м.Житомирі, 

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просив стягнути з відповідача на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 920 грн, прожитковий мінімум на даний час, з відповідною індексацією згідно з Законом, починаючи з дня його ( ОСОБА_1 ) виходу на пенсію, щомісячно, до його смерті, що на час звернення до суду складає 189 844 грн.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_2 є його повнолітнім сином. Упродовж усього життя він займався вихованням сина та завжди надавав останньому матеріальну допомогу (утримував до повноліття) та іншу допомогу, яку син потребував. Наразі він ( ОСОБА_1 ) є непрацездатною особою, оскільки є пенсіонером за віком та інвалідом 3-ої групи загального захворювання, у зв`язку з цим, отримує пенсію в розмірі 2 520 грн. Розмір пенсії є недостатнім для задоволення його життєвих потреб. Він двічі звертався до суду з позовом про стягнення аліментів та двічі суд йому відмовив у задоволенні позову. Син не бажає спілкуватися з ним та не допомагає, що призвело до погіршення стану його здоров`я. Внаслідок погіршення стану здоров`я йому призначена 3-я група інвалідності. Коштів не вистачає навіть на невідкладні потреби. Стан його здоров`я погіршується. Належного лікування він дозволити собі не може, а син йому не допомагає. Відповідно до постанови касаційного суду від 05 вересня 2019 року в справі №212/1055/18 на призначення аліментів не впливає матеріальний стан позивача. В попередніх судових засіданнях невиконання ним батьківських обов`язків належним чином не доведено.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 05 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Водночас заявив клопотання про витребування апеляційним судом доказів.
Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що наразі він ( ОСОБА_1 ) є непрацездатною особою, пенсіонером за віком та інвалідом 3-ої групи загального захворювання і отримує пенсію 2 677 грн, розмір якої є недостатнім для задоволення його життєвих потреб та значно менший гарантованого ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум». Платіжна інструкція від 20 лютого 2024 року на суму 50 000 грн отримана судом першої інстанції з порушеннями. Його зять ОСОБА_3 , як відправник коштів, не надавав згоди на оприлюднення персональних даних, відсутній його підпис на інструкції та не завірено банком, отже суд оперує неналежним доказом у справі. Доказів того, що кошти витрачені не за призначенням не надано, проведений ремонт будинку, у якому проживає сім`я відправника коштів. Твердження представника відповідача, що він привів свій будинок у стан неналежний для проживання в ньому не відповідає дійсності. Представник відповідача не пояснює суду, яке відношення він має до цих коштів і чим саме відповідач допоміг за шість років з часу його виходу на пенсію. Відповідач бездоказово стверджує, що орендує житло, але не долучає доказів на підтвердження вказаних обставин. Посилання відповідача на те, що він ( ОСОБА_1 ) не відносився до відповідача як сина, принижував та не приділяв йому батьківського піклування тощо доказами також не підтверджено. Суд першої інстанції прийняв до уваги відзив на позов, який складений з порушенням вимог ЦПК України. Статтею 172 СК України визначено, що важкий матеріальний фінансовий стан та погане здоров`я не звільняють повнолітню дитину від обов`язку піклуватися про своїх батьків.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
При цьому посилається на те, що докази його матеріального стану досліджувалися неодноразово у попередніх двох судових рішеннях, коли позивач звертався до суду з аналогічними позовами та судами відмовлено в їх задоволенні. Пенсія позивача є більшою від прожиткового мінімуму для людей його віку та складає 2 920 грн. Позивач на момент подачі позову та розгляду справи в суді був працевлаштований та отримував заробітну плату. Матеріальну допомогу ОСОБА_1 також надавала сім`я його доньки. Зять ОСОБА_3 перерахував ОСОБА_1 50 000 грн, а тому скаржник не має матеріальної скрути. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 15 січня 2015 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частини двоповерхового житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , а згідно з рішенням цього ж суду від 08 грудня 2015 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,0559 га за цією ж адресою та 1/2 земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0450 в Давидівському масиві тов. «Консервщик» Житомирського району. ОСОБА_1 не наймає житло, а проживає цивільним шлюбом із іншою жінкою за її адресою. ОСОБА_1 також має в користуванні автомобіль. Він ( ОСОБА_2 ) із матір`ю вимушені проживати в найманій квартирі та сплачувати кошти за наймане житло, оскільки позивач фактично привів в непридатний для проживання стан їх будинок по АДРЕСА_1 . Після розлучення з його ( ОСОБА_2 ) матір`ю, ОСОБА_1 обрізав всі комунікації в будинку. Після поділу будинку ОСОБА_1 на своїй території робить ремонт і на це, напевно, потрібні кошти. Він ( ОСОБА_2 ) не має коштів на ремонтні роботи ОСОБА_1 . Його ( ОСОБА_2 ) мати хворіє, перенесла онкозахворювання та є особою з інвалідність 2-ої групи, яка потребує допомоги. Позивач не зазначає, що в нього є ще донька і відповідно до ст.205 СК України це також потрібно брати до уваги. Позивач ніколи не вважав його ( ОСОБА_2 ) своєю рідною дитиною, не виховував, не приділяв батьківської турботи, яку отримувала сестра, не купував йому речей.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Частиною першої ст.202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до положень частини першої ст.205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Отже, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: 1) непрацездатність батьків та 2) потреба у матеріальній допомозі.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою ст.204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей щодо утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року в справі №757/52096/18 зазначено, що при встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі.

При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Згідно з ст.46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 27 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 (а.с.8).

ОСОБА_1 є пенсіонером, отримує пенсію за віком (3-я група, загальне захворювання), що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 та розмір виплаченої йому пенсії з листопада по грудень 2023 року та у січні 2024 року - 2 520 грн у місяць (а.с.4,6).

Відповідно до довідки ТОВ «Управляюча компанія «Полісся» від 02 жовтня 2024 року позивач займав посаду електрика та його дохід із липня по серпень 2024 року складав по 2 500 грн у місяць (а.с.144). Позивач 06 вересня 2024 року звільнився з роботи за угодою сторін, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.117).

Як убачається з рішення Богунського районного суду м.Житомира від 30 січня 2019 року в справі №295/15425/18 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, судом встановлено, що згідно з рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 15 січня 2015 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (справа №295/15684/13-ц). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08 грудня 2015 року за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0559 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , по 1/2 частині за кожною із сторін; визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0450 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 частині за кожною із сторін (справа №295/7686/13-ц). 

ОСОБА_1 20 лютого 2024 року на банківський рахунок у АТ «Райффайзен Банк» отримав від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 50 000 грн із призначенням платежу - на буд. матеріали (а.с.58).

Відповідно до довідки про доходи №5484 8430 2044 7426, позивач перебуває на обліку і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період: із 01 квітня по вересень 2024 року складала: 16 062,24 грн (тобто у місяць по 2 677,04 грн) (а.с.128).

Згідно з ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження її здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб.

Відповідно до Законів України «Про Державний бюджет на 2023 рік» та «Про державний бюджет на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з січня 2023 року - 2 093 грн, а з січня 2024 року - 2 361 грн.

Розмір пенсії, яку отримує ОСОБА_1 , перевищує розмір прожиткового мінімуму для категорії осіб, до яких він відноситься.

За клопотанням позивача Житомирський апеляційний суд витребував відомості про зареєстроване за ОСОБА_2 нерухоме майно, про джерела та суми доходів ОСОБА_2 , а також витребував інформацію від ТзОВ «Укрінагропром» про нараховану ОСОБА_2 орендну плату від передачі у оренду земельної ділянки площею 2 га. 

Із відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на наступні об`єкти нерухомості: земельну ділянку з кадастровим номером 1822081500:01:000:1130 площею 0,1 га, що знаходиться в Житомирському районі Житомирської області, та земельну ділянку з кадастровим номером 1825880800:02:000:1893 площею 2 га, яка знаходиться на території Будичанської с/р Чуднівського району Житомирської області. 

Із листа ТзОВ «Укрінагропром» від 06 травня 2025 року №06/05 прослідковується, що між ТзОВ «Укрінагропром» та ОСОБА_2 укладений договір оренди землі від 22 травня 2018 року №44/18 щодо земельної ділянки з кадастром номером 182580800:01:000:1893 площею 2 га. За вказаним договором оренди розмір річної орендної плати становить 5 000 грн. Орендна плата за 2024 рік у зазначеному розмірі нарахована та виплачена ОСОБА_2 27 вересня 2024 року у повному обсязі (з утриманням із вказаної суми податку з доходів фізичних осіб і військового збору в розмірах відповідно до чинного законодавства України).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, ОСОБА_2 за період із 1 по 3 квартал 2025 року отримав дохід в сумі 5 000 грн від ТзОВ «Укрінагропром». 

Із викладено вище вбачається, що ОСОБА_2 немає іншого офіційного доходу крім орендної плати в сумі 5 000 грн, яка складає весь його офіційний дохід.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною шостою ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено беззаперечними доказами наявність у нього потреби у матеріальній допомозі та отриманні аліментів на своє утримання від сина. Також колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що у позивача ще є повнолітня донька, яка також несе певні обов`язки з утримання батька. Сама по собі непрацездатність, ще не є самодостатньою підставою для задоволення позову, оскільки має бути доведена потреба матеріальної допомоги.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 05 вересня 2019 року №212/1055/18 є помилковими, оскільки фактичні обставини у справах є різними (нерелевантними). Крім того, у вказаній постанові Верховний Суд наголошує на тому, що при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Решта доводів апеляційної скарги ґрунтується на переоцінці доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку у відповідності до положень ст.89 ЦПК України та додаткового обґрунтування не потребує.

Рішення суду першої інстанції залишається без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 05 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України.

Головуюча Судді: