Номер провадження: 22-ц/813/1977/25 
Справа № 522/4401/23
Головуючий у першій інстанції Косіцина В.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: представника ОСОБА_1 – адвоката Тельманшона М.С.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Майорова Наталя Миколаївна, та ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Голєва Сніжана Владиславівна на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , третя особа – Акціонерне товариство «Кредобанк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення приватного нотаріуса, витребування з незаконного володіння, за заявою ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення, -
В С Т А Н О В И В:

06 березня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , третя особа – Акціонерне товариство «Кредобанк» (-далі АТ «Кредобанк») про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення приватного нотаріуса, витребування з незаконного володіння, в якому просив:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 30.11.2017, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П., реєстровий номер – 447;
- скасування рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Юренко І.П. №389931 від 30.11.2017 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та припинити право власності;
- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 отриману на підставі договору купівлі-продажу від 21.01.2021, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гуреєвою О.С., реєстровий номер – 100.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на боці відповідача - АТ «Кредобанк» про визнання недійсним договору купівлі – продажу, скасування рішення приватного нотаріуса, витребування з незаконного володіння – залишено без задоволення.
04 червня 2024 року від представника ОСОБА_3 – адвоката Голєвої Сніжани Владиславівни надійшла заява про ухвалення додаткового рішення по справі, у якій заявник просить стягнути з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 27 000 гривень.
14 червня 2024 року до суду від представника позивача – адвоката Майоворої Н.М. надійшла заява, у якій вона просила відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 – адвоката Голєвої С.В. про ухвалення додаткового рішення по справі.
14 червня 2024 року до суду від представника позивача – адвоката Майорової Н.М. надійшла заява, у якій вона просила зменшити заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1 000 гривень.
Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2024 року заяву представника ОСОБА_3 – адвоката Голєвої Сніжани Владиславівни про ухвалення додаткового рішення по справі – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 гривень.
Не погодившись із вищезазначеним додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Майорова Н.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою. В якій просить скасувати додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2024 року та ухвалити нове судове рішенням, яким в задоволенні заяви представника ОСОБА_3 – адвоката Голєвої С.В. про відшкодування витрат на правничу допомогу відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
В апеляційній ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Голєва С.В. просить скасувати додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2024 року в частині відмови в стягненні судових витрат в розмірі 19 000 гривень з позивача, та ухвалити нове судове рішенням, яким задовольнити її заяву в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
В судове засідання до апеляційного суду позивач ОСОБА_2 , відповідачка ОСОБА_3 та представник третьої особи АТ «Кредобанк» не з`явились, про розгляд справи повідомленні належним чином та завчасно, про що свідчить рекомендовані повідомлення про направлення судових повісток-повідомлень та довідки про доставку судових повісток-повідомлень в електронний кабінет Електронного суду (т. 3 а.с. 213-221).
Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Крім того, Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача та представника ОСОБА_1 – адвоката Тельманшона М.С., перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, за наступних підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
У постанові ВП Верховного Суду у від 19.02.2020 у справі №755/9215/15 (провадження №14-382цс19), зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно положень частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 137 ЦПК України).
Згідно правил пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача;
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як було встановлено матеріалами справи, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на боці відповідача - АТ «Кредобанк» про визнання недійсним договору купівлі – продажу, скасування рішення приватного нотаріуса, витребування з незаконного володіння – залишено без задоволення.
Питання про розподіл судових витрат вирішено не було.
Судом першої інстанції встановлено, що 07 серпня 2023 року між адвокатом Голєвою Сніжаною Владиславівною та ОСОБА_3 було укладено договір про надання правової допомоги №6, предметом якого є представництво інтересів клієнта в суді у справі №522/4401/23.
Згідно п. 3.1. договору, клієнт зобов`язаний підписати акт виконаних робіт по факту їх виконання та оплатити надані послуги після завершення судової справи – надання рішенням суду законної сили. Орієнтовна вартість послуг без участі у судових засіданнях – 6 000 гривень. Участь у судовому засіданні – 2 000 гривень за одне судове засідання.
Відповідно до акту виконаних робіт згідно договору про надання правової допомоги №6 від 07.08.2023, що підписаний 29.05.2024, адвокатом були надані наступні види послуг у справі №522/4401/23:
- вивчення позиції позивача та подання відзиву на позовну заяву – 6 000 гривень;
- ознайомлення з матеріалами справи – 1 000 гривень;
- вивчення позиції відповідача та третьої особи – 6 000 гривень;
- участь у судових засіданнях: 24.08.2023; 05.10.2023; 02.11.2023; 12.12.2023; 28.02.2024; 02.04.2024; 29.05.2024 – 14 000 гривень.
Загальна вартість наданих послуг склала 27 000 гривень.
Задовольняючи частково заяву представника ОСОБА_3 – адвоката Голєвої С.В., суд першої інстанції вказав, що на думку суду, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає принципам співмірності, розумності та справедливості.
Щодо витрат на ознайомлення з матеріали справи та вивчення правової позиції відповідача ОСОБА_1 та третьої особи, суд першої інстанції вказав, що постанова ВП Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №754/8750/19 містить висновок про те, що витрати на ознайомлення з апеляційними скаргами не можуть бути враховані під час розподілу судових витрат, оскільки фактично охоплюються змістом наданої послуги з підготовки відзивів на апеляційні скарги.
Тому, на думку суду, ознайомлення з матеріалами справи, в тому числі із позицією позивача, відповідача та третьої особи є складовою процедури підготовки відзиву, а тому, такі витрати не можуть бути враховані під час розподілу судових витрат.
Щодо витрат на складання та подання відзиву, суд першої інстанції вказав, що безпосередньо відзив складається з трьох сторінок, а додатками до нього є лише поштові документи, а тому, суд вважає, що представник не витратив велику кількість часу та зусиль для складання відзиву, а також для збирання доказів, на підтвердження своєї позиції, висловленої у відзиві. Тому, враховуючи розмір відзиву, кількість додатків що він містить та категорію справи, що характеризується підвищеною складністю, беручи до уваги наявність у ньому значного обсягу судової практики, суд вважає що 2 000 гривень в якості оплати послуг складання відзиву є тією сумою, що відповідає принципу співмірності, розумності та справедливості.
Щодо участі у судових засіданнях, суд першої інстанції вказав, що представник ОСОБА_3 – адвоката Голєва Сніжана Владиславівна брала участь у наступних засіданнях по справі: 24.08.2023 (тривалість – близько 20 хвилин); 02.11.2023 (тривалість – близько 15 хвилин); 12.12.2023 (тривалість – близько 5 хвилин); 28.02.2024 (тривалість – близько 15 хвилин); 02.04.2024 (тривалість – близько 5 хвилин); 29.05.2024 (тривалість – близько 1 години).
Посилання представника Павлової О.С. про те, що вона брала участь у засіданні по справі 05.10.2023– не відповідають дійсності, оскільки, відповідно до довідки, складеної секретарем судового засідання, 05.10.2023, суддя перебувала на лікарняному.
Із зазначеного вбачається, що представник відповідача брав участь у шести судових засіданнях, чотири з яких були короткочасними, а саме: 02.11.2023; 12.12.2023; 28.02.2024; 02.04.2024, а тому, грошовою сумою, яка б відповідала критерію розумності та співмірності за надані послуги є 500 гривень, за кожне судове засідання.
В той же час, судові засідання, що відбулися 24.08.2023 та 29.05.2024 були тривалими за часом, а тому, грошовою сумою, яка б відповідала критерію розумності та співмірності за надані послуги є 1 000 гривень за кожне судове засідання.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що грошова сума у розмірі 6 000 гривень є тією сумою витрат на професійну правничу допомогу, яка б відповідала критерію співмірності розумності та справедливості та яка підлягає стягненню з позивача.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, та вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 гривень, в даному випадку є співмірними із складністю даної справи, її тривалістю та виконаними адвокатом роботами, розмір таких витрат відповідає критерію реальності, справедливості, розумності їхнього розміру.
Окрім того, судом першої інстанції в повній мірі обґрунтовано стягнення саме такого розміру суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що суду не надано доказів оплати відповідачкою послуг адвоката в розмірі заявлено відшкодування, а тому дані витрати не підтвердженні належними та допустимими доказами, та не підлягають відшкодуванню позивачам, з огляду на наступне.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 03.10.2019 в справі №922/445/19 зазначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, у цій постанові Верховний Суд висловив правову позицію з питання, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за наслідками розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи лише має бути сплачено.
Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №925/1137/19, від 02.12.2020 у справі №317/1209/19, від 12.02.2020 у справі №648/1102/19, від 03.02.2021 у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі №753/1203/18, від 15.06.2021 у справі №159/5837/19, від 01.09.2021 у справі №178/1522/18.
Вказана судова практика є актуальною та незмінною.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Крім того, в апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 вказує, що адвокат Голєва С.В. не надала суду першої інстанції попереднього розрахунку витрат на послуги адвоката, разом із відзивом на позов, а тому суд, на підставі положень ч. ч. 1-2 ст. 134 ЦПК України повинен був відмовити в задоволенні заяви про відшкодування з позивача послуг адвоката.
Щодо даних тверджень апеляційний суд зазначає наступне.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно ч. ч. 1-2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
В частині 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В заяві про стягнення судових витрат адвокат Голєва С.В. вказує, що про необхідність стягнення з позивача витрат ОСОБА_3 на надання їх правової допомоги нею було заявлено до ухвалення рішення по справі в судових дебатах (т. 3 а.с. 39).
Так, при вирішення питання про судові витрати та своєчасне подання доказів понесення додаткових витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд враховує наступну практику Верховного Суду.
Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124, 129 ГПК України (аналогічні положення закріплені й у статтях 134, 141 ЦПК України), кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19).
Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою – до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21, пункт 20 постанови від 31.05.2022 у справі №917/304/21).
У додатковій постанові Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №910/9111/17 зазначено, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції – до прийняття постанови у справі.
Апеляційним судом був досліджений протокол судового засідання (т. 3 а.с. 23-25), та відеозапис судового засідання суду першої інстанції від 29 травня 2024 року (який міститься в системі «Електронний суд»), з якого встановлено, що представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 в судовому засіданні 29.05.2024, під час судових дебатів дійсно в усному порядку заявила про намір звернутись із заявою про стягнення судових витрат.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи сторін, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. 
Витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн, в даному випадку, будуть відповідати критерію розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Майорова Наталя Миколаївна, та ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Голєва Сніжана Владиславівна залишити без задоволення.
Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено: 17 липня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                                          М.М. Драгомерецький   

Р.Д. Громік

                                                                                                                    С.М. Сегеда