ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року 
м. Київ

справа № 580/6270/23
адміністративне провадження № К/990/24098/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Білак М.В.,  Загороднюка А.Г., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції справу №580/6270/23
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, порушеної
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року (головуючий суддя Руденко А.В.),
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2024 року (колегія суддів у складі головуючого судді Ганечко О.М., суддів:              Кузьменка В.В., Сорочка Є.О.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. 18.07.2023 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - ГУ НП в Черкаській області, відповідач), у якій просив:
1.1. визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.03.2021 по 20.06.2023;
1.2. зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.03.2021 з дня звільнення по день фактичного розрахунку 20.06.2023.
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що проходив службу в ГУ НП в Черкаській області, а в день звільнення зі служби в поліції відповідач не провів виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення. У червні 2023 року на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2023 у справі                            № 580/10890/21 відповідач нарахував та виплатив позивачу недоплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні, донарахувавши індексацію грошового забезпечення в сумі 15 008,82 грн. З посиланням на статті 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) позивач просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
3. ОСОБА_1 проходив службу в ГУ НП в Черкаській області та відповідно до витягу з наказу ГУ НП в Черкаській області (по особовому складу) від 26.02.2021   № 91 о/с, був звільнений 03.03.2021 зі служби в поліції за пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).
4. При обрахунку одноразової грошової допомоги відповідач не включив до грошового забезпечення позивача індексацію грошового забезпечення як додатковий вид грошового забезпечення.
5. Рішенням від 28.11.2022 у справі № 580/10890/21 Черкаський окружний адміністративний суд зобов`язав ГУ НП в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні, врахувавши для її розрахунку індексацію грошового забезпечення та надбавку за службу в умовах режимних обмежень.
6. Постановою від 30.05.2023 Шостий апеляційний адміністративний суд рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 змінив, виклавши абзац третій резолютивної частини таким чином: «Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні, врахувавши для її розрахунку індексацію грошового забезпечення».
7. На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2023 у справі №580/10890/21 відповідач у червні 2023 року виплатив позивачу недоотриману частину одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 15008,82 грн.
8. 11.06.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.03.2021 по день фактичного розрахунку.
9. Листом від 13.07.2023 № 29/Г-75 ГУ НП в Черкаській області повідомило позивачу, що нарахування та виплата грошового забезпечення поліцейських здійснюється згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 та Порядком та умовами від 06.04.2016 № 260. Наведеними нормативними документами не визначено поняття середнього заробітку, тому здійснити нарахування та виплату середнього заробітку неможливо.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
10. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.02.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2024, адміністративний позов задоволено частково, стягнуто з ГУ НП в Черкаській області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8 534,34 грн з відрахуванням обов`язкових податків і зборів. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
11. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги у вказаній частині, виходив з того, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням принципу справедливості та співмірності становить 8534,34 грн, обрахувавши цю суму таким чином.
11.1. Відповідно до довідки від 29.04.2021 № 620/29/01-2021 про розмір грошового забезпечення з 01.03.2019 по 03.03.2021 позивачу на день звільнення було нараховано грошове забезпечення у сумі 7 963,71 грн. Також відповідно до довідки про нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні від 29.04.2021 №621/29/01-2021 позивачу була нарахована одноразова грошова допомога при звільненні в сумі 228 062,50 грн. Тобто, при звільненні позивачу будо нараховано всього 236 026,21 грн.
11.2. Враховуючи недоплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням для її розрахунку індексації грошового забезпечення (15 008,82 грн), загальна сума до виплати складала 236026,21 + 15 008,82 грн = 251 035,03 грн, що становить 100%.
11.3. Частка недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням для її розрахунку індексації грошового забезпечення від вказаної суми складає: 15008,82 х100/251035,03 = 5,99 %.
11.4. Оскільки період затримки розрахунку при звільненні, за який може бути визначено відшкодування (з урахуванням чинної редакції статті 117 КЗпП України) становить не більш як за шість місяців, кількість днів у вказаному періоді становить 183 дні. З урахуванням середнього заробітку позивача (778,56 грн) сума відшкодування становить 142 476,48 грн (778,56 * 183).
11.5. Водночас, враховуючи принцип справедливості та співмірності, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 8 534,34 грн (142 476,48 грн х 5,99 %).
12. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, урахував позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц та виходив із принципу співмірності ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
13. Суд апеляційної інстанції, погодившись із висновками суду першої інстанції, своєю чергою зазначив, що заявлена сума компенсації, із сумою, з якої виникло прострочення виплати заробітної плати, склала 15008,82 грн, що є явно непропорційним та перевищує її в рази, що обґрунтовано давало суду першої інстанції підстави для розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі зменшенням такої суми, що відповідає принципу справедливості та пропорційності.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
14. Не погодившись із цими судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду (далі - Суд), у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
14.1. Ця касаційна скарга подана з підстав неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України                  (далі - КАС України).
14.2. В обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зауважує, що суди попередніх інстанцій не урахували висновки Верховного Суду щодо застосування статті 117 КЗпП України, викладені у постановах 30.11.2020 у справі № 480/31А05/19, від 09.03.2023у у справі № 520/899/21, від 05.04.2023 у справі № 560/13719/21, від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22, від 30.11.2023 у справі № 380/19103/22, від 26.01.2024 у справі № 160/14384/22, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, від 08.02.2024 у справі № 560/3971/19, від 15.02.2024 у справі № 420/11416/23, від 22.02.2024 у справі № 560/831/23, від 14.03.2024 у справі № 560/6960/23, від 25.04.2024 у справі № 440/8467/23, від 15.05.2024 у справі № 340/3077/21, від 23.05.2024 у справі №580/9003/23 в частині, що стосується порядку визначення періоду, за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні щодо застосування статті 117 КЗпП України у редакції, що була чинною до 19.07.2022 та у новій редакції, що набрала чинності з 19.07.2022 та порядку визначення частки заборгованості при розрахунку суми середнього заробітку, а також розміру (суми) середнього заробітку.
14.3. Скаржник доводив, що суди попередніх інстанцій безпідставно застосували до спірних правовідносин редакцію статті 117 КЗпП України, яка не була чинною на час його звільнення та неправильно застосували принцип співмірності, зменшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
14.4. У цьому контексті ОСОБА_1 звертає увагу, що суди першої та апеляційної інстанції при визначенні розміру відсоткової частки заборгованості керувалися нормами статті 117 КЗпП України у редакції, що діяла до 19.07.2022, а при визначенні суми середнього заробітку належного позивачу до виплати - нормами статті 117 КЗпП України у редакції, що почала діяти після вказаної дати.
15. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2024 для розгляду цієї справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Єресько Л.О., судді -Губська О.А., Загороднюк А.В.,
16. Ухвалою Суду від 02.07.2024 відкрито касаційне провадження за цією касаційною скаргою.
17. У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Губської О.А., яка входить до складу постійної колегії суддів, з метою дотримання строків розгляду справ, на підставі розпорядження в.о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 27.08.2025 № 990/0/78-25, здійснено за допомогою автоматизованої системи документообігу суду заміну судді Губської О.А. на суддю Білак М.В. 
18. Ухвалою Суду від 27.08.2025 закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до вимог статей 340 та 345 КАС України.
Позиція інших учасників справи 
19. Не погоджуючись із наведеними доводами скаржника ГУ НП в Черкаській області направило до Суду письмовий відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін, як такі, що є законними та обґрунтованими. 
Висновки Верховного Суду, оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
20. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Одночасно суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
21. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
22. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
23. За правилами статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
24. Спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу права позивача на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Особливістю спірних правовідносин є те, що впродовж періоду, за який позивачеві належить виплатити середній заробіток, до статті 117 КЗпП України, яка регулює загальні умови нарахування середнього заробітку, було внесено зміни.
25. Так, статтею 117 КЗпП України у редакції, чинній на момент звільнення позивача (03.03.2021), було передбачено, що середній заробіток, як вид відповідальності роботодавця за несвоєчасний розрахунок, виплачується за весь період затримки розрахунку.
26. Законом № 2352-IX текст статті 117 КЗпП України викладено в новій редакції, відповідно до якої середній заробіток виплачується по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Указана редакція статті 117 КЗпП України набрала чинності з 19.07.2022.
27. Варто зауважити, що відповідно до частини третьої статті 341 КАС України, Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
28. Суд зауважує, що Верховний Суд уже вирішував питання застосування 117 КЗпП України до подібних триваючих правовідносин.
29. Після відкриття провадження у справі Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову від 06.12.2024 у справі № 440/6856/22, у якій зазначив, що з моменту набрання чинності Законом № 2352-IX - 19.07.2022 положення статті 117 КЗпП України, у попередній редакції Закону № 3248-IV, втратили чинність, внаслідок чого було змінено правове регулювання відносин, які підпадають під дію статті 117 КЗпП України. Так, до 19.07.2022 правове регулювання таких правовідносин здійснювалося відповідно до положень статті 117 КЗпП України, у редакції Закону № 3248-IV, тоді як після 19.07.2022 підлягає застосуванню стаття 117 КЗпП України, у редакції Закону № 2352-IX.
30. Водночас, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 117 КЗпП України, у редакції Закону № 3248-IV, та були припинені на момент чинності дії статті 117 КЗпП України, у редакції Закону № 2352-IX, то в такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 117 КЗпП України (у попередній редакції № 3248-IV, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 117 КЗпП України (у новій редакції Закону № 2352-IX, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями).
31. Окремо Верховний Суд у вказаній постанові розглянув можливість розповсюдження висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.09.2019 у справі № 761/9584/15-ц (щодо пропорційного зменшення середнього заробітку), на правовідносини, які регулюються статтею 117 КЗпП України, у редакції Закону № 2352-IX.
32. Верховний Суд зазначив, що у зв`язку з набранням чинності Законом № 2352-IX, яким статтю 117 КЗпП України викладено в новій редакції, з 19.07.2022 стаття 117 КЗпП України, у редакції Закону від 20.12.2005 № 3248-IV, втратила чинність. Отже, розповсюдження висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.09.2019 у справі № 761/9584/15-ц, на статтю 117 КЗпП України в новій редакцій, яка регулює правовідносини, які виникли / тривають після 19.07.2022 є неможливим.
33. Верховний Суд також звернув увагу на те, що аналіз змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 761/9584/15-ц дає підстави для висновку, що критерії зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, які викладено у цій постанові, побудовані саме з урахуванням того, що стаття 117 КЗпП України в редакції Закону від 20.12.2005 № 3248-IV не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні. Такі критерії визначено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, і з метою уникнення недобросовісності як роботодавця, так і працівника у таких правовідносинах. Необхідність такої позиції була зумовлена недосконалістю нормативно-правового регулювання у питанні дотримання принципу співмірності в умовах необмеженості строку, за який такі суми підлягали стягненню.
34. Водночас із прийняттям Закону № 2352-IX законодавець обмежив строк, за який роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток шістьма місяцями, чим фактично на нормативно-правовому рівні усунув обставини, які призводили до порушення критеріїв співмірності, недобросовісності.
35. З прийняттям указаного закону усунуто і такий чинник, який зумовлював можливість недобросовісної поведінки працівника, як необмеженість строку звернення до суду з позовом про стягнення невиплаченого заробітку, а саме шляхом внесення змін до статті 233 КЗпП України, якою строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обмежено трьома місяцями.
36. У зв`язку з обмеженням законодавцем строку звернення до суду у таких спорах та можливістю отримання середнього заробітку шістьма місяцями, Верховний Суд дійшов висновку, що застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.09.2019 у справі № 761/9584/15-ц, на правовідносини, які регулюються статтею 117 КЗпП України, у редакції Закону № 2352-IX, не є можливим.
37. Аналогічним чином положення статті 117 КЗпП України були застосовані, зокрема в постановах Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22, від 29.01.2024 у справі №560/9586/22, від 15.02.2024 у справі № 420/11416/23, від 22.02.2024 у справі № 560/831/23, від 14.03.2024 у справі № 560/6960/23, на які позивач посилався як на підставу для відкриття касаційного провадження.
38. Повертаючись до обставин цієї справи, Суд зазначає, що позивача було звільнено зі служби 03.03.2021. Повний та остаточний розрахунок із позивачем було проведено 19.06.2023.
39. Отож період затримки розрахунку у цій справі охоплюється періодом з 04.03.2021 (наступний після звільнення день) по 19.06.2023, а тому такий умовно необхідно поділити на 2 частини: до набрання чинності Законом № 2352-ІХ (19.07.2022) і після цього.
40. Середній заробіток за період з 04.03.2021 по 18.07.2022 обчислюється із застосуванням норми статті 117 КЗпП України в редакції Закону від 20.12.2005           № 3248-IV та із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку.
41. Середній заробіток за період за період з 19.07.2022 по 19.06.2023 обчислюється із застосуванням статті 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX, яка обмежує виплату середнього заробітку 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
42. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2024 зазначеним висновкам не відповідає.
43. Отже, доводи касаційної скарги позивача, які були підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень у цій справі.
44. У постанові від 16.03.2023 у справі № 600/747/22-а Верховний Суд наголошував, що обов`язок суду встановити дійсні обставини справи під час розгляду адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого статтею 2 та частиною четвертою статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд уживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
45. Виходячи із змісту принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі в адміністративному судочинстві, саме на суд покладається обов`язок визначити характер спірних правовідносин і зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.
46. Проте суди попередніх інстанцій не вжили усіх визначених законом заходів та не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Водночас суд касаційної інстанції в силу положень статті 341 КАС України обмежений у праві додаткової перевірки зібраних у справі доказів.
47. Відповідно до підпункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.
48. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 353 КАС України).
49. Таким чином, з огляду на приписи частини другої статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржувані судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
50. Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно взяти до уваги викладене в мотивувальній частині цієї постанови, установити наведені в ній обставини, що входять до предмета доказування у цій справі, надати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
51. Ураховуючи результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2024 у справі           № 580/6270/23 скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько М.В. Білак   А.Г. Загороднюк