ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
25 липня 2025 року
м.Харків
справа №638/20334/24
провадження № 22-ц/818/3382/25
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
Суддів: Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до  ОСОБА_1  про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатоюза апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 30 січня 2025року, постановлене під головуванням судді Щепіхіної В.В.,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2024 року Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду із позовом до  ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати в розмірі 65 843,23 грн та суми сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 грн.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 30 січня 2025року позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в розмірі 65 843,23 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2025року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та вирішити питання щодо судових витрат.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що посилання позивача у позовній заяві щодо відсутності полісу обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності є безпідставними, оскільки на час скоєння ДТП її транспортний засіб мав дійсний поліс страхування, також вказує, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції, тому заочне рішення ухвалене з порушенням вимог чинного законодавства. Також вказує, що судом першої інстанції не надано оцінки відсутності доказів розміру страхової регламентної виплати, а також той факт, що відповідачем на час розгляду справи в суді першої інстанції вже було компенсовано завдані потерпілій у ДТП тілесні ушкодження. Вважає, що рішення суду підлягає скасуванню.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування даного транспортного засобу в Єдиній централізованій баз даних МТСБУ станом на серпень 2017 року, доступ до якої є загальнодоступним. Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів з боку відповідача на спростування зазначених вище висновків, суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності та взаємозв`язку, доходить висновку про наявність підстав для стягнення в порядку регресу з відповідача на користь позивача фактично сплаченого страхового відшкодування в розмірі 65 843,23 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом встановлено, що 16.05.2016 року о 16:30 в м. Харків, вул. Пушкінська поблизу будинку № 32 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Hyundai (д.р.н. НОМЕР_1 ), яким керувала водій ОСОБА_1 . Відповідачка здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка при наближенні транспортного засобу проявила неуважність, не переконалась в відсутності небезпеки для себе та раптово стала перетинати проїзну частину, вибігаючи із-за припаркованого автомобіля, рухаючись з права наліво по ходу руху автомобіля Hyundai (д.р.н. НОМЕР_2 ). Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_3 було нанесено тілесні ушкодження.
Постановою слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області від 28.11.2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12016220000000541 від 17.05.2016 року, закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні відповідача, складу злочину.
22.08.2017 року представник потерпілої ОСОБА_3 – ОСОБА_4 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 16.05.2016 року.
Відповідно до висновку експерта № 870-А/16 від 28.07.2016 року у зв`язку з подією, можливо, 16.05.2016 року у ОСОБА_3 мав місце закритий базальний перелом шийки лівої стегнової кістки з вираженою деформацією. Вищезгадана травма лівого стегна утворилися від дії тупих твердих предметів (предмета), індивідуальні особливості травматичної поверхні яких, у вказаних ушкодженнях не відобразилися, не виключено, що в умови дорожньо-транспортної події, за обставин, вказаних в постанові, в строк незадовго до госпіталізації 07.07.2016 року. Закритий базальний перелом шийки лівої стегнової кістки належить до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я (для загоєння указаного перелому потрібний термін не менш 3-х тижнів). При госпіталізації в ХМКЛШНМД, ОСОБА_3 реакція «Алкотест» негативна , інших даних про наявності в крові етилового спирту в історії хвороби № 14719 немає.
Потерпіла ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні у КЗОЗ «Міська лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» із закритим базальним переломом шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням з 16.05.2016 року по 13.06.2016 року, що підтверджується довідкою про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді від 27.12.2017 року та випискою від 13.06.2016 року
За період стаціонарного лікування потерпілій ОСОБА_3 були призначені лікарські засоби згідно з переліком та кількістю, визначеними в довідці КЗОЗ «ХМКЛШНМД». 
Як вбачається з довідки до акту огляду медико-соціального експертною комісією серії 12 ААА № 461419, ОСОБА_3 має другу групу інвалідності з 17.01.2017 року безстроково.
22.08.2017 року представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про здійснення відшкодування витрат на лікування та з заявою про здійснення відшкодування витрат пов`язаних зі стійкою втратою працездатності на розрахунковий рахунок заявника. 
Шкода, заподіяна життю та здоров`ю потерпілої внаслідок ДТП, становить 65 843,23 грн, яка складається із 39 743,23 грн - підтверджених витрат на лікування; 26 100,00 грн - розмір виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілої особи, що підтверджується розрахунком відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого № 1 від 06.03.2018 року, поясненням до розрахунку відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого № 1 від 06.03.2018 року, наказом МТСБУ № 2781 від 26.03.2018 року, довідкою МТСБУ № 1 від 06.03.2018 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих.
Як вбачається з копії платіжного доручення № 903152 від 27.03.2018 року, страхове відшкодування у розмірі 65 843,23 грн було перераховано позивачем на користь ОСОБА_4 .
В обґрунтування позову Моторно (транспортне) страхове бюро України посилалось на те, що 16.05.2016 року о 16:30 в м. Харків, вул. Пушкінська поблизу будинку № 32 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Hyundai (д.р.н. НОМЕР_1 ), яким керував водій ОСОБА_1 . Відповідач здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка при наближенні транспортного засобу проявила неуважність, не переконалась в відсутності небезпеки для себе та раптово стала перетинати проїзну частину, вибігаючи із-за припаркованого автомобіля, рухаючись з права наліво по ходу руху автомобіля Hyundai (д.р.н. НОМЕР_2 ). Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_3 було нанесено тілесні ушкодження. Відповідно до Постанови про закриття кримінального провадження Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області від 28.11.2016 року кримінальне провадження було закрито в зв`язку із встановленням відсутності в діях відповідача, складу кримінального правопорушення. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована на виконання вимоги ЗУ № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представник потерпілої особи (пішохода ОСОБА_3 ) звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування заподіяної шкоди. Відповідно до Наказу № 2781 від 26.03.2018 року та вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір регламентної виплати склав 65 843,23 грн, яке МТСБУ було сплачено потерпілій особі згідно платіжного доручення № 903152 від 27.03.2018 року. Розмір підтвердженої матеріальної шкоди (витрат на лікування) склав 39 743,23 грн. Розрахунок регламентної виплати МТСБУ пов`язаної зі стійкою втратою працездатності наступний: 1450,00 грн х 18 = 26 100,00 грн. Отже, позивачем були понесені витрати, пов`язані з регламентною виплатою, в розмірі 65 843,23 грн: де: 39 743,23 грн - підтверджені витрати на лікування; 26 100,00 грн - розмір виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілої особи. На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з відповідача в порядку регресу шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 65 843,23 грн.
Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Як вбачається з роз`яснень, викладених в п. 26 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК.
Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який діяв на момент вчинення ДТП, далі - Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно із п. 23.1 ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий-фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Як вбачається з п. 26.1 ст. 26 Закону шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.
Пунктом 26.2 ст. 26 Закону передбачено, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить : у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку .
Згідно з п. п. а) п. 41.1.ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.
За загальним правилом, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини.
Суб`єктом відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди.
Якщо шкоди завдано особою, відповідальність якої не застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то страхове відшкодування здійснює МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих. Після сплати страхового відшкодування МТСБУ набуває права регресної вимоги до власника чи водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.
Як вбачається із витягу із Єдиної централізованої бази даних МТСБУ( станом на 29.08.2017 року), доступ до якої є загальнодоступним, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статей 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи з вищевикладеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів з боку відповідача на спростування зазначених вище висновків, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення в порядку регресу з відповідача на користь позивача фактично сплаченого страхового відшкодування в розмірі 65 843,23 грн.
Щодо посилання апелянта на неналежне повідомлення її щодо розгляду справи за її участі та ухваленні заочного рішення в порушення норма чинного законодавства, судова колегія зазначає наступне.
Посилання відповідача на те, що вона не знала про існування судового процесу та не була належним чином повідомлена спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що ОСОБА_2 21.01.2025 року отримала ухвалу суду про відкриття провадження по справі від 29.10.2024 року, позовну заяву із додатками, а також повістку про виклик до суду на 26.11.2024 року.
Також в матеріалах цивільної справи містяться конверт, з якого вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , направлялася судова повістка, проте конверт повернувся на адресу суду з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Отже підстав для скасування судового рішення з підстав встановлених ст. 376 ЦПК України не вбачається.
Посилання апелянт на той факт, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідачем вже була проведена оплата коштів потерпілій особі на лікування судова колегія не приймає, оскільки з наданої розписки не вбачається того факту, що саме відповідачка ( ОСОБА_2 ) виплатила кошти потерпілій особі та саме за ДТП із її участю, яке є предметом розгляду у даній справі.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення з апелянта суми страхового відшкодування, оскільки на час виникнення ДТП транспортний засіб Hyundai (д.р.н. НОМЕР_1 ) був застрахований відповідно до вимог чинного законодавства та підтверджується копією полісу обов`язкового цивільно-правової відповідальності водія, що виключає підстави на звернення із регресним позовом, наданого до апеляційної скарги, судова колегія зазначає наступне.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Відповідальність, у таких випадках, несе винна особа, яка є водієм автомобіля чи особа, яка керувала таким автомобілем і з вини такої сталася ДТП. З урахуванням пункту 2.2 ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, якщо особа під час керування автомобілем мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на такий, переданий їй власником чи іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує цей транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання майнової шкоди.
Виняток із цього правила передбачено частинами 3, 5 статті 1187 ЦК України, відповідно до яких особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (власник, орендар, підрядчик тощо), звільняється від обов`язку відшкодування майнової шкоди, завданої транспортним засобом у випадках незаконного заволодіння автомобілем третьою особою, завдання майнової шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої особи. Вказані випадки повинні бути підтверджені належними доказами (матеріалами кримінального провадження, якими встановлено обставину незаконного заволодіння третьою особою транспортним засобом; іншими матеріалами, що підтверджують дію непереборної сили або умисел потерпілої особи), про що обов`язково має бути зазначено в мотивувальній частині судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції, інформація щодо наявності полісу обов`язкової цивільно-правової відповідальності водія була відсутня.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги  ОСОБА_2 надано до суду апеляційної інстанції копію полісу обов`язкової цивільно-правової відповідальності водія оформленого ОСОБА_5 , з якого вбачається: автомобіль Hyundai (д.р.н. НОМЕР_1 ) на час скоєння ДТП ОСОБА_2 був застрахований ПрАТ «СК «Україна».
З матеріалів справи вбачається, що поліс АІ5618096 укладений 21.08.2015 року.
З витягу перевірки чинності полісу внутрішнього страхування вбачається, що ПрАТ «СК «Україна» припинила членство в МТСБУ, та позбавлена права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ з 01.07.2015 року.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно вирішив справу на підставі досліджених в судовому засіданні доказів та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 30 січня 2025року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:                                                                                     О.В. Маміна
Судді:                                                                                                   Ю.М. Мальований
                                                                                                       В.Б. Яцина