Справа № 127/2960/25
Провадження № 22-ц/801/1845/2025
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року	Справа № 127/2960/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2025 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Вінницяоблтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за спожиті послуги постачання теплової енергії,
Рішення ухвалив суддя Жмудь О. О.
Рішення ухвалено о 15:55 год у м. Вінниця 
Дата складення повного тексту рішення 16 червня 2025 року,

Встановив:
У січні 2025 року КП «Вінницяоблтеплоенерго» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті послуги постачання теплової енергії, який мотивувало тим, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 , і регулярно отримують послуги від КП «Вінницяоблтеплоенерго» з постачання теплової енергії. За даним помешканням закріплено особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Відповідачі за вказані послуги оплату вносять лише частково, чим регулярно порушують пункт 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року, п. 5 ч. 2 ст. 7, п. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». За період з березня 2022 року по листопад 2024 року заборгували за надані послуги 9024,00 грн. Добровільно оплатити заборгованість відповідачі відмовляються. Позивач продовжує виконувати свої обов`язки та забезпечує надання відповідачам послуг з постачання теплової енергії, оскільки відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу на проведення ремонтних і профілактичних робіт, ліквідації аварії та її наслідків. За таких обставин просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з березня 2022 року по листопад 2024 року у розмірі: 9024,00 грн. – основного боргу, 228,00 грн. – 3 % річних, 903,16 грн. – інфляційних втрат та судовий збір в сумі 3028,00 грн.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь КП «Вінницяобленерго» заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії в розмірі 10 155,16 грн., з яких: 9024,00 грн. – основного боргу, 228,00 грн. – 3 % річних, 903,16 грн. – сума втрат від інфляції, а також 3028,00 грн. судового збору – по 1009,33 грн. з кожного.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог щодо неї, як такого, що є незаконним, необґрунтованим та винесеним з порушення норм матеріального і процесуального права та відмовити повністю у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з неї заборгованості за теплопостачання.
Зазначила, що не погоджується із рішенням суду через невідповідність висновків суду обставинам справи; неповне з`ясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи; невірне застосування процесуальних норм права.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не враховані такі обставини, як те, що її квартира АДРЕСА_2 , який забезпечений послугами з постачання теплової енергії, що надаються КП «Вінницяоблтеплоенерго». Однак ця квартира, відповідно до витягу з протоколу № 31 від 02 лютого 2012 року отримала дозвіл на від`єднання від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання. Дозвіл був наданий на ім`я ОСОБА_4 – користувача квартири АДРЕСА_3 , згідно з рішенням міжвідомчої комісії. На виконання цього рішення 05 вересня 2012 року було складено акт про від`єднання квартири від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. У квартирі залишено лише транзитні ізольовані стояки діаметром 20 мм (5 штук), які не здійснюють опалення приміщення, а також заварений ввід системи гарячого водопостачання діаметром 20 мм (1 штука). Таким чином квартира повністю технічно від`єднана від системи централізованого опалення і гарячого водопостачання. Зазначені факти мають істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки підтверджують, що з 2012 року її квартира не підключена до централізованого опалення, відповідно, жодних послуг з теплопостачання нею не отримувалося, а тому відсутні підстави для здійснення нарахувань за такі послуги.
Такі обставини не враховані судом першої інстанції.
Вважає що проведені позивачем нарахування не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, оскільки у приміщенні її квартири не надавались послуги з опалення, а транзитні стояки, як зазначено в акті від`єднання від 05 вересня 2012 року, є ізольованими і не здійснюють тепловіддачі в приміщення. Залучення до оплати за неіснуючі послуги є порушенням прав споживача і суперечить положенням Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Методики № 315 та вимогам справедливості й добросовісності.
В приміщення її квартири не проводився розподіл теплової енергії, оскільки її квартира від`єднана від центральної системи опалення, а трубопроводи, що проходять через приміщення її квартири, мають ізоляцію, яка запобігає передачі тепла. Тому нарахування за опалення її квартири є необґрунтованим. 
Факт постачання позивачем теплової енергії до нежитлових приміщень будинку не підтверджується актами про підключення опалення на початку опалювальних сезонів та актами про відключення опалення в кінці опалювальних сезонів.
Судом невірно встановлено, що заявлені позовні вимоги із зазначених позивачем підстав, підтверджені належними та достатніми доказами.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить у її задоволенні відмовити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, при цьому не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційними довідками з реєстру Вінницької міської територіальної громади від 04 лютого 2025 року.
Особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 відкрито на ім`я ОСОБА_1 .
Помешкання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , забезпечується послугами з постачання теплової енергії, які надаються КП «Вінницяоблтеплоенерго».
Згідно витягу з протоколу № 31 від 02 серпня 2012 року надано дозвіл ОСОБА_5 на від`єднання від мереж ЦО і ГВП та встановлення системи опалення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
05 вересня 2012 року складено акт про від`єднання квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відключення виконано шляхом видимого розриву заварюванням приєднань радіаторів (конвекторів) 5 шт., заварюванням стояків 6 шт., залишено транзитних ізольованих стояків діаметром d=20 мм, 5 шт., зварюванням уводів ГВП у квартиру d=20мм, 1 шт. Дозвіл на від`єднання надано рішенням міжвідомчої комісії від 02 серпня 2012 року.
На звернення ОСОБА_1 позивач КП «Вінницяоблтеплоенерго» у листі № 462/07 від 26 травня 2021 року надав інформацію, з якої вбачається, що 21 червня 2018 року представником КП «Вінницяоблтеплоенерго» та мешканцями житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , було проведено обстеження даного будинку та встановлено, що під`їзди житлового будинку не опалюються. Отже, в багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_4 , нарахування за опалення місць загального користування проводиться лише за втрати в трубопроводах підвальних приміщень.
З розрахунку по нарахуванню за теплову енергію за адресою по АДРЕСА_4 , вбачається, що для квартири АДРЕСА_3 нарахування здійснювались за місця загального користування і за транзитні ізольовані трубопроводи. Разом нараховано за період з березня 2022 року по листопад 2024 року 9148,17 грн.
Згідно наданої 08 квітня 2025 року ТОВ «ЖЕО» довідки № 432, загальна протяжність трубопроводу централізованого опалення (з довжиною внутрішньо будинкових мереж) – 2388 погонних метрів; загальна площа опалення будинку 6238,1 кв. м, з яких: площа опалення житлових приміщень 6148,7 кв. м, площа опалення нежитлових приміщень 89,4 кв. м.
ТОВ «Розрахунковий центр «Єдиний рахунок» надало пояснення стосовно тарифу на теплову енергію за адресою: АДРЕСА_1 . Нарахування за послугу з постачання теплової енергії КП «Вінницяоблтеплоенерго» виконуються як для житлового приміщення з індивідуальним опаленням, шляхом розподілення визначеної частки спожитої у будівлі теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, що включає в себе частку витрат на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень у будинку та функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, на виконання Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22 листопада 2018 року «Про затвердження Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих будівлі комунальних послуг» з подальшою інтеграцією розрахованих сум до «Єдиного Рахунку за надані житлово-комунальні та інші послуги» Проекту «Єдиний Рахунок міста Вінниця». Критерії формування Рахунку регулюються Наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 23 від 31 січня 2020 року «Про затвердження Вимог до формування рахунків на оплату послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (надалі - Вимоги), вимогами законів України «Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», «Про житлово-комунальні послуги». Враховуючи викладене, керуючись п. 4 зазначених Вимог, з метою дотримання прозорості та повноти інформування споживачів, з лютого 2023 року в Рахунках квартир, що забезпечуються тепловою енергією від індивідуальних джерел та знаходяться в житлових будинках з постачанням теплової енергії КП «Вінницяоблтеплоенерго» до вартості спожитих послуг було додано тариф (грн/кв.м).
Також до цих пояснень надано детальний розрахунок вартості частки теплової енергії, що розподілено на квартиру АДРЕСА_2 від загального обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення.
З акту обстеження від 30 травня 2022 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 наявні 11 стояків, всі заізольовані та опломбовані.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вказав на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ; від них не надходило до позивача заперечень або протоколу розбіжностей до типового договору у встановлений законодавством термін, тому вони є споживачами комунальної послуги, яка надається позивачем. Квартира, у якій мешкають відповідачі від`єднана від системи централізованого теплопостачання і обладнана автономною системою опалення. Позивачем проводяться нарахування за втрати теплової енергії на загальнобудинкові потреби. Відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків у приміщенні свідчить про надходження тепла у приміщення будинку. З урахуванням того, що факт отримання послуги з постачання теплової енергії відповідачами знайшов підтвердження при розгляді справи та враховуючи наданий позивачем розрахунок за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2024 року, у відповідачів виникла заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії в сумі 9024,00 грн. і з урахуванням інфляційних втрат – 903,16 грн. і 3 % річних – 228,00 грн., загальна сума боргу склала 10 155,16 грн. Оскільки відповідачі є споживачами послуг, оплату яких вчасно і регулярно вони не провели, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає до стягнення.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Статтею 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Правовідносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення регулюються, зокрема, Житловим Кодексом України, Законами України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про теплопостачання».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Одним із різновидів комунальних послуг є послуги з постачання теплової енергії (ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
За змістом п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що квартира, у якій вона проживає, повністю технічно від`єднана від системи централізованого опалення, відповідно, жодних послуг з теплопостачання нею не отримувалося, а тому відсутні підстави для здійснення нарахувань за такі послуги, а проведені позивачем нарахування не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а також факт постачання позивачем теплової енергії до нежитлових приміщень будинку не підтверджується актами про підключення опалення на початку опалювальних сезонів та актами про відключення опалення в кінці опалювальних сезонів.
Такі доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу за таких підстав.
Пунктом 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року, визначено, що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі - Методика розподілу).
У пункті 24 зазначених Правил вказано, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
Згідно пункту 38 Правил споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22 листопада 2018 року (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 358 від 18 грудня 2021 року), та зареєстрована в Міністерстві юстиції України за № 1502/32954 від 28 грудня 2018 року.
У пункті 1 розділу І цієї Методики  зазначено, що вона встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.
Відповідно до статті 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифам (стаття 67 ЖК України).
Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами
Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно вимог статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 стверджує, що нарахування за опалення її квартири є необґрунтованим, оскільки у приміщення цієї квартири не проводився розподіл теплової енергії, у зв`язку із від`єднанням її квартири від центральної системи опалення, а трубопроводи, що проходять через приміщення її квартири, мають ізоляцію, яка запобігає передачі тепла.
Такі міркування відповідача є безпідставними.
Так, згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.
Отже, оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку: оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування згідно з встановленими тарифами.
Нарахування оплати за опалення місць загального користування здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів. Відповідачі дану послугу фактично отримують, а тому повинні її оплачувати. Нарахування плати за послугу з централізованого опалення у місцях загального користування проводиться рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення, що відповідає вимогам Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення.
Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від оплати за централізоване опалення місць загального користування будинку.
Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року (справа №703/58/16-ц), від 03 жовтня 2019 року (справа №539/2966/15-ц), від 07 лютого 2018 року (справа №703/4963/15-ц), від 22 грудня 2020 року (справа № 311/3489/18) та інших.
Втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги, які є безпідставними, не ґрунтуються на діючому цивільному законодавстві, та є суб`єктивними міркуваннями відповідача з метою не оплати за надані послуги у постачання теплової енергії, а тому не впливають на законність рішення суду першої інстанції.
Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідачем не оскаржено рішення суду в частині застосування положень частини 2 статті 625 ЦК України і апеляційна скарга не містить таких доводів оскарження.
Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов висновку про те, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.
З огляду на викладене колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог. 
Інші доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до припущень, переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки.
При цьому, колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
З урахуванням встановлених обставин справи, правовідносин, які випливають із встановлених обставин та правових норм, застосованих до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість і законність рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко   	
  	І. В. Міхасішин