УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

06 серпня 2025 року 
м. Київ

справа №560/7709/24
адміністративне провадження № К/990/30772/25  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Стародуба О.П., Стеценка С.Г., 

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 
на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2025 року (колегія у складі суддів Моніча Б.С., Кузьмишина В.М.  Залімського І. Г.)
у справі № 560/7709/24
за позовом   ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області  
про  визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, 

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі також - ГУ ПФ України в Хмельницькій області, відповідач, скаржник) та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФ України в Сумській області від 06.03.2023 № 221550003350 про відмову у призначені пенсії за вислугу років;
- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років, з 28.02.2024.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 позов задоволено.

Не погодившись із судовим рішенням, ГУ ПФ України в Хмельницькій області 06.03.2025 оскаржило його в апеляційному порядку, заявивши при цьому про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. В обгрунтування пропуску вказаного строку відповідач вказує, що своєчасно подані ним апеляційні скарги були повернуті йому ухвалами апеляційного суду з причини не сплати судового збору. Користуючись правом на повторне звернення, ГУ ПФ України в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу втретє. Одночасно просив апеляційний суд врахувати факт введення на території України воєнного стану.

21.07.2025 ГУ ПФ України в Хмельницькій області подало до Верховного Суду через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2025, направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, скаржник покликається на те, що після повернення первісно своєчасної поданої апеляційної скарги всі наступні такі скарги були подані у межах річного строку після дня ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Відмовляючи у відкритті апеляційного оскарження суд апеляційної інстанції допустив надмірний формалізм та не забезпечив право відповідача на апеляційне оскарження.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

За змістом норм ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення; у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження - з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу, а саме, у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки.
Тим часом безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Із Єдиного державного реєстру судових рішень слідує, що  заявник вперше подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції 02.08.2024. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2024 апеляційну скаргу залишено без руху з причини не сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Надалі Сьомий апеляційного адміністративного суду ухвалами від 04.09.2025 і від 23.09.2025 продовжив скаржнику строк для усунення недоліків. 
Копію ухвали суду про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги від 23.09.2024 отримана заявником у той же день, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2024 апеляційну скаргу повернуто заявнику з огляду на не усунення недоліків апеляційної скарги у встановлений строк.
Із повторною апеляційною скаргою ГУ ПФ України в Хмельницькій області звернулося 03.12.2024, яка містила ті ж самі недоліки.
Встановивши невідповідність апеляційної скарги вимогам  ст. 296 КАС України, Сьомим  апеляційним адміністративним судом відповідно до ухвали від 04.12.2024 залишено апеляційну скаргу ГУ ПФ України в Хмельницькій області без руху. При цьому особі, яка подала апеляційну скаргу, запропоновано у десятиденний строк з моменту отримання ухвали усунути недоліки апеляційної скарги.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2025 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.06.2024 повернуто особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення апеляційної скарги від 11.02.2025 отримано заявником 12.02.2025 та в подальшому ним не була оскаржена.
06.03.2025 ГУ ПФ України в Хмельницькій області звернулося із апеляційною скаргою втретє, водночас порушивши питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, пропуск якого обґрунтовував обставинами тимчасової відсутності бюджетних коштів на цілі сплати судового збору та повернення у зв`язку із цим первинної своєчасної поданої та повторної апеляційних скарг через несплату судового збору.
Сьомий апеляційний адміністративний суд, визнавши неповажними наведені заявником причини пропуску строку, постановив ухвалу від 12.05.2025 про залишення апеляційної скарги ГУ ПФ України в Хмельницькій області без руху та запропонував останньому в тому числі зазначити інші підстави для поновлення вказаного строку.
Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд керувався положеннями ч. 3 ст. 298 КАС України, відповідно до якої апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Орган Пенсійного фонду України подав до апеляційного суду заяву про поновлення строку звернення з апеляційною скаргою, в якій фактично посилався на ті ж обставини, яким вже надавалась оцінка в ухвалі суду від 12.05.2025.
Розглянувши подану заяву, Сьомий апеляційний адміністративний суд визнав неповажними наведені відповідачем підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, відмовив у його задоволенні та у відкритті апеляційного провадження, про що постановив ухвалу від 23.06.2025. При цьому апеляційний суд виходив з того, що заявник не навів обставин, які перешкоджали йому подати належним чином оформлену апеляційну скаргу вчасно та які є об`єктивно непереборними чи істотною перешкодою для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Зокрема, оцінюючи посилання заявника на те, що пропуск строку звернення зі скаргою пов`язаний з відсутністю фінансування державного органу, що перешкодило скаржнику вчинити певні процесуальні дії з дотриманням правил закону, суд апеляційної інстанції виходив з того, що наведені обставини стосуються організації діяльності відповідача як суб`єкта владних повноважень, і не можуть бути розцінені як об`єктивна та непереборна перешкода у реалізації ним права на апеляційне оскарження.
Також суд зазначив, що відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Відповідач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від фінансових складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо сплати судового збору.
Разом з цим, право на апеляційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.
Таким чином, територіальний орган Пенсійного фонду, маючи намір добросовісної  реалізації належного йому права на апеляційний перегляд справи, та як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинен був забезпечити неухильне і своєчасне виконання вимог процесуального закону і суду, зокрема, стосовно форми та змісту апеляційної скарги й вчинити залежні від нього дії з використанням усіх наявних засобів та можливостей, передбачених законодавством.

Окрім цього, п. 2 ч. 3 ст. 2 КАС України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у ст. 44 КАС України, ч. 1 якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Отже органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.
У той же час та обставина, що повернення апеляційної скарги не позбавляє повторного звернення до апеляційного суду, не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої апеляційної скарги без урахування процесуальних строків встановлених для цього, а у суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин. Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.04.2021 у справі № 640/3393/19.
До того ж Верховний Суд у своїх постановах від 10.07.2018 у справі № 568/326/16-а, від 07.08.2018 у справі № 513/758/16-а, від 11.12.2018 у справі № 507/841/16-а, від 25.04.2019 у справі № 551/1024/16-а, від 14.05.2019 у справі № 802/1535/16-а, від 03.11.2022 у справі                     № 560/15534/21, від 28.11.2022 у справі № 560/10645/21, від 23.10.2023 у справі № 280/6435/22, від 26.09.2022 у справі № 560/403/22, від 03.11.2022 у справі № 560/15534/21, від 18.01.2023 у справі № 560/2836/22, від 31.01.2023 у справі № 380/4273/21, від 16.02.2023 у справі                         № 640/7964/21, від 28.02.2023 у справі № 400/6312/21, від 02.10.2024 у справі № 520/10306/2020 наголосив на тому, що: «Неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Відповідач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо вчасного подання апеляційної скарги.»;
« не є обґрунтованою підставою для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження посилання на неможливість сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги через відсутність коштів на рахунках. Верховний Суд зазначає, що відсутність та/або обмежене фінансування установи не може бути підставою як для звільнення його від сплати судового збору, так і для поновлення процесуального строку, встановленого законом.».  
Також у постановах від 28.09.2023 у справі № 280/6530/21 і від 02.10.2024 у справі                             № 520/10306/2020 касаційній суд щодо вказання скаржником у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження як поважної підстави пропуску строку на апеляційне оскарження запровадження воєнного стану в Україні зауважив таке: «Поважність підстав пропуску строку, в тому числі пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Проте лише сам факт запровадження воєнного стану не може бути визнаний поважною причиною для поновлення строку на подання апеляційної скарги, зокрема для органу державної влади, без зазначення конкретних обставин та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу цього державного органу, що в свою чергу обумовило пропуск строку на подання апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої і другої статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах воєнного стану Президент України та Верховна Рада України діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією та законами України. Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.
Отже, в силу вимог закону, органи державної влади продовжують здійснювати свої повноваження в умовах воєнного стану.
У даному випадку Головним управлінням Пенсійного фонду України не наведено жодних обґрунтованих мотивів та не надано належним і допустимих доказів, таких як зміна графіку роботи у зв`язку із запровадженням воєнного стану, припинення або збоїв у роботі інформаційно-комунікаційних систем, наявних програмно-технічних засобів і електроживлення будівлі на підтвердження того, що у результаті збройної агресії Російської Федерації проти України, скаржник не міг скористатися своїми процесуальними правами, зокрема щодо своєчасного подання апеляційної скарги у справі.».
Таким чином, Сьомий апеляційний адміністративний суд, врахувавши вищевказані норми процесуального закону та висновки касаційного суду, обґрунтовано ухвалою від 23.06.2025 відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на підставі п. 4 ч. 1                         ст. 299 КАС України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом п. 2 ч. 2 цієї ж статті Кодексу у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За викладених обставин, Суд вважає, що касаційну скаргу ГУ ПФ України в Хмельницькій області на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2025 слід визнати необґрунтованою, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ст.ст. 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.  Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі № 560/7709/24.
2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена. 

Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб

Суддя                                                                                                              С.Г. Стеценко