ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/865/25                                                Головуючий суддя І інстанції Семенова Я. Ю.
Провадження № 33/818/991/25                                        Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року                                                         м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Салтівського районного суду м. Харкова від 01 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
Цією постановою,
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Оскаржуваною постановою встановлено, що 25.11.2024 року о 12 годині 00 хвилин водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Fiat Ducato, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по просп. Героїв Харкова, 143 в м. Харкові, під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (бензодіазепіни), згідно з висновком КНП ХОР «ОКНЛ» №3343 від 01.12.2024, та став учасником дорожньо-транспортної пригоди. Тим самим водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, згідно з якими: забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, в якій він просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити адміністративне провадження стосовно нього за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Свої апеляційні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував всіх обставин справи, порушивши вимоги матеріального і процесуального права. Зокрема на думку апелянта, суд першої інстанції не звернув увагу на порушення працівниками поліції вимог чинного законодавства, які провели огляд водіїв на стан сп`яніння з порушенням вимог ч. 4 ст. 266 КУпАП, а також не проводили відеофіксацію цього огляду за допомогою нагрудних камер та без залучення свідків. Разом з тим, апелянт вважає, що працівники поліції порушили його права, склавши протокол про адміністративну відповідальність стосовно ОСОБА_1 за його відсутності та з порушенням строку, визначеного ст. 254 КУпАП. Крім того, ОСОБА_1 вважає, що в його діях відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, оскільки лікарські засобі, які він вживає не відносяться до наркотичних та не впливали на час та швидкість реакції водія під час керування ним транспортним засобом. Апелянт також, вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, поклавши на водія додатковий тягар оскарження медичного висновку та проігнорувавши заяву ОСОБА_1 про закриття провадження.
В судовому засіданні під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 підтримав подану ним апеляційну скаргу, зазначивши на порушення вимог чинного законодавства, як працівниками поліції так і судом першої інстанції, доводи про наявність яких він виклав у своїй апеляційній скарзі. Разом з тим, надавав пояснення на їх підтримання та просив суд зокрема не позбавляти його водійських прав, оскільки вони є його єдиним засобом для існування.
Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні, передбаченого п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 217252 від 10.01.2025, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 25.11.2024 року о 12 годині 00 хвилин транспортним засобом Fiat Ducato, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по просп. Героїв Харкова, 143 в м. Харкові, під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (бензодіазепіни), згідно з висновком КНП ХОР «ОКНЛ» №3343 від 01.12.2024, та став учасником дорожньо-транспортної пригоди. Тим самим водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, згідно з якими: забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 1).
Відповідно до відомостей довідки інспектора К. Галкіної, ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 . Таким чином, не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 (а.с. 2).
Відомостями висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння встановлено, що ОСОБА_1 перебуває під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (бензодіазепіни) а.с.8).
З відомостей листа начальника СУ ГУНП в Харківській області вбачається, що 27.11.2024 на адресу начальника Управління ПП в Харківської області ДПП було направлено листа, який був отриманий 02.12.2024 УПП в Харківській області. Змістом вказаного листа встановлено відсутність підстав для внесення відомостей факту ДТП до ЄРДР, у зв`язку з відсутності середньої тяжкості ушкоджень в учасників дорожньо-транспортної пригоди.
Відомостями копії протоколу ЕПР1 №206357 від 27.12.2024 встановлено, що 25.11.2024 о 12год. 00 хв. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Fiat Ducato, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по просп. Героїв Харкова, 143 в м. Харкові, недотримався безпечної швидкості руху та скоїв зіткнення з автомобілем Renault Logan н.з. НОМЕР_3 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження чим завдано матеріальних збитків. Своїми діями водій порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху (а.с. 4).
Згідно відомостей повідомлення про запрошення до УПП в Харківській області, яке було направлено на адресу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від 31.12.2024, ОСОБА_2 було запрошено до УПП в Харківській області 10.01.2025 о 09 год. 30 хв за адресою вул. Шевченка,26, м. Харків.
З відомостей пояснень інспектора Стогнія В.В., наданих суду апеляційної інстанції, вбачається, що 02.12.2024 за вх.№1220 із слідчого управління ГУНП в Харківській області до УПП в Харківській області ДПП надійшов матеріал дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25.11.2024 у м. Харкові за адресою пр-т Героїв Харкова, 143 за участю автомобілів під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Водію ОСОБА_1 було направлено запрошення до УПП в Харківській області та складено відносно нього протокол про адміністративну відповідальність за порушення ст. 124 КУпАП. Після чого, протягом часу було отримано висновок з КНП ХОР ОКНЛ №3343 від 01.12.2025, на підставі чого було встановлено керування ОСОБА_1 транспортним засобом під впливом лікарських засобів. Після отримання цих відомостей інспектором В. Стогнієм було здійснено повторне запрошення до УПП засобами телефонного зв`язку під час якого ОСОБА_1 повідомив інспектора про неможливість свого прибуття до УПП через особисті обставини. Разом з тим, 31.12.2025 ОСОБА_1 було направлено повідомлення про запрошення до УПП на 10.01.2025, однак водій за вказаним місцем у зазначений час не з`явився.
При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 не скористався процесуальною можливістю та не звертався із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб – працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, суд враховує, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час складання ними матеріалів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять відповідних відомостей, що обумовлюють не винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення порядку проведення огляду особи яка притягається до адміністративної відповідальності суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Вимогами п. 8 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 встановлено, що у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.
Отже, за змістом вказаних вимог у їх сукупному зв`язку, законодавцем встановлено час проведення огляду водіїв транспортних засобів з часу встановлення ознак відповідного сп`яніння, а не, як помилково вважає апелянт з часу встановлення факту керування водієм автомобілем, а для водіїв, які є учасниками дорожньо-транспортної пригоди в якій є травмовані, медичний огляд є обов`язковим. Тобто, для учасників дорожньо-транспортної пригоди з травмованими особами, огляд проводиться за першою можливістю або напротязі встановленого законом строку з моменту закінчення працівниками поліції проведення необхідних процесуальних дій, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою.
З відомостей матеріалів справи, а також пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наданих під час апеляційного перегляду, ОСОБА_1 був учасником дорожньо-транспортної пригоди в якій один з учасників отримав травму. В апеляційній скарзі зазначено, що працівники поліції прибули на місце дорожньо-транспортної пригоди о 12 год 30 хв 25.11.2024, а провели усі необхідні процесуальні дії, за поясненнями апелянта, приблизно о 15 год – 15 год 30 хв. В судовому засіданні апелянт зазначив, що після складання первинних матеріалів з приводу дорожньо-транспортної пригоди він добровільно пройшов медичний огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Зокрема, з цих пояснень вбачається, що час з моменту проведення всіх необхідних для фіксування обставин дорожньо-транспортної пригоди за участі апелянта до часу проведення його огляду є мінімальним, оскільки відповідно до відомостей висновку щодо результатів огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, його огляд було проведено о 15 год. 25 хв., тобто у встановлений законом строк. Суд апеляційної інстанції зазначає, що обумовлення процесуальної необхідністю проведення первинних процесуальних дій стосовно фіксації обставин дорожньо-транспортної пригоди проводиться за обов`язковою участі учасників дорожньо-транспортної пригоди, які мають право надавати свої пояснення стосовно пригоди, учасниками якої вони стали, що було дотримано працівниками поліції.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо порушення порядку проведення огляду є необґрунтованими та суб`єктивними.
Доводи апеляційної скарги про відсутність відеофіксації проведення огляду або його проведення за відсутності свідків є суб`єктивними з огляду на наступне.
Відповідно до порядку проведення огляду водіїв на стан сп`яніння, передбаченого ч. 2-4 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, а у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. В разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.  Разом з тим, вимогами п. 8 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 встановлено, що у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.
Тобто за змістом вказаних вимог Закону, встановлено два порядки проведення огляду. Першим видом є огляд поліцейським на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціальних технічних засобів, щодо якого Законом вимагається фіксація його проведення відеозаписом або його проведення у присутності двох свідків. Другим видом огляду є медичний огляд на стан сп`яніння, який проводиться у закладі охорони здоров`я в присутності поліцейського. При цьому проведення цього огляду засобами відеофіксації не вимагається, оскільки результатом такого огляду є медичний висновок лікаря.
Належить врахувати, що процес проведення медичного огляду в частині отримання біологічних зразків у водія в присутності сторонніх осіб (свідків) або із застосуванням відеозапису може розцінюватися стороннім спостерігачем, як втручання у його приватне життя, що є неприпустимим з огляду на положення статті 8 Конвенції «Про захист прав і основоположних свобод».
Відповідно до відомостей матеріалів справи, та пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди з травмованими, добровільно пройшов медичний огляд на стан сп`яніння. Висновок про позитивний результат проведеного відносно апелянта огляду, згідно відомостей якого ОСОБА_1 перебуває під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (бензодіазепіни), наявний у матеріалах цієї конкретної справи.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та суб`єктивними.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення належить зазначити наступне.
Відповідно до вимог ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається уповноваженою посадовою особою не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Таким чином, за змістом вказаних вимог, уповноважена посадова особа, зобов`язана скласти протокол про адміністративну відповідальність у разі встановлення особи, яка скоїла адміністративне правопорушення після отримання цією посадовою особою усіх достатніх для складання матеріалів про адміністративне правопорушення доказів. У разі процесуальної необхідності для отримання достатніх доказів для складання матеріалів про адміністративне правопорушення посадова особа зобов`язана повідомити особу, стосовно якою вона планує скласти протокол про адміністративну відповідальність про день та час складання цього протоколу в якому має врахувати час, необхідний особі, яка викликається, для прибуття до особи, якій Законом надано право скласти протокол про адміністративне правопорушення.
З відомостей матеріалів справи вбачається, що 31.12.2024 на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення про запрошення до УПП в Харківській області. Крім того, з відомостей матеріалів справи, а також пояснень працівника поліції, який склав протокол, ОСОБА_4 , вбачається, що матеріали про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 надійшли до УПП в Харківській області 02.12.2024 у зв`язку із відсутністю підстав для внесення відомостей до ЄРДР за фактом дорожньо-транспортної пригоди з травмованими. Після отримання всіх інших необхідних відомостей, зокрема медичного висновку, інспектором Стогнієм В.В. було здійснено телефонний дзвінок з приводу запрошення ОСОБА_1 до УПП в Харківській області. Водій відмовився прибути до УПП в Харківській області у зв`язку із особистими обставинами про що повідомив поліцейського. Інспектор ОСОБА_4 за таких обставин направив на адресу ОСОБА_1 запрошення за вих №1261 від 31.12.2024.
У зв`язку із неявкою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності до УПП в Харківській області на адресу ОСОБА_1 було направлено копію протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №217252 за ст. 130 КУпАП.
Матеріали справи не містять позитивних відомостей за результатами оскарження дій чи бездіяльності посадової особи органу Національної поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 в частині проведеної ним роботи із складання цього адміністративного матеріалу.
З огляду на викладене, належить вважати строк складання матеріалів про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 «розумним строком», який обумовлений складністю отримання всіх необхідних та достатніх доказів для складання конкретних матеріалів про адміністративне правопорушення. В межах цього строку, згідно відомостей матеріалів справи, ОСОБА_1 викликався до органу Національної поліції з метою складення протоколу про адміністративну відповідальність, однак, згідно пояснення ОСОБА_4 , наданого суду апеляційної інстанції, за викликом не з`явився. У зв`язку з чим, копія протоколу ЕПР1 №217252 за ст. 130 КУпАП була направлена ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку.
При цьому слід зазначити, що працівниками поліції лише складається протокол про адміністративне провадження та збираються докази на підтвердження встановлених ним відомостей, а розгляд справи провадиться судом відповідно до ст. 221 КУпАП та переглядається судом апеляційної інстанції відповідно та порядку, передбаченому ст. 294 КУпАП.
З відомостей матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 приймав участь як у суді першої, так і у суді апеляційної інстанції, надаючи свої пояснення і заперечення з приводу доказів, які є наявними у цій конкретній справі. У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції вважає дотриманим у цій справі прав ОСОБА_1 , передбачених ст. 268 КУпАП, оскільки справа розглянута компетентним судом в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з наданням цій особі реалізувати свої процесуальні права в межах чинного законодавства України.
За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо порушення поліцейським порядку складання протоколу про адміністративну відповідальність належить вважати суб`єктивними та розцінювати їх, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .
З приводу доводів апеляційної скарги щодо відомостей медичного висновку, як підставу для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності суд зазначає наступне.
Згідно приписів п. 2.9 «а», Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відомостями довідки інспектора К. Галкіної, встановлено, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 (а.с. 2). Таким чином, не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 , оскільки водій зобов`язаний знати і неухильно дотримуватись Правил дорожнього руху.
Вимогами п. 8 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 встановлено, що у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.
Приписами п. 4 Розділу ІІІ цієї інструкції визначено, що метою огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи.
Відповідно до п. 15-16 Розділу ІІІ Інструкції за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторних досліджень встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду, а на підставі цього акта видається висновок щодо результатів стану сп`яніння або перебування впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції водія.
Цей медичний висновок і є підставою для притягнення водія до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.
Належить врахувати і особливості цієї конкретної справи, зокрема, доводи апеляційної скарги про те, що законодавством не регламентується перелік лікарських засобів які знижують увагу та швидкість реакції, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вважає, неможливим притягнення його до адміністративної відповідальності. В цій частині поданої скарги, апелянт посилається на те, що Законом не врегульована і можливість визначити допустимий вміст такого засобу, який впливає на увагу та швидкість реакції, а також час з моменту вживання конкретних лікарських засобів за минуванням якого, дозволяється керувати транспортними засобами.
З цього приводу належить зазначити, що суд не має професійних знань у галузі медицини та лабораторних досліджень. Суд оцінює лише докази, які є наявними у матеріалах справи, зокрема і відомості висновку лікаря-нарколога, складеного стосовно ОСОБА_1 за наслідками проведеного лабораторного дослідження, який є наявний у цих матеріалах справи. Відомостей, які б свідчили про недійсність вказаного медичного висновку, наприклад результат проведення повторного лабораторного дослідження, проведеного в порядку передбаченому Положенням про комісію з контролю за якістю проведення медичних оглядів водіїв транспортних засобів та експертиз станів сп`яніння, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.11.97 р. N 339, тощо, матеріали цієї конкретної справи не містять.
Разом з цим належить врахувати, що суд будь-якої інстанції позбавлений процесуальної можливості самостійно направляти запити щодо перевірки проведених оглядів, ініціювати проведення експертиз, або вживати інших самостійних дій, оскільки будь-які самостійні дії суду можуть розцінюватися стороннім спостерігачем, як відшукування доказів у справі (Рішення ЄСПЛ «Гайдашевський проти України»).
Натомість, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема і ОСОБА_1 , має право витребувати копії медичних документів, складених стосовно нього, клопотати перед компетентними посадовими особами про проведення повторного лабораторного дослідження, а також провадити інші процесуальні дії, які не заборонені Законом, а також надавати отримані відомості суду у якості доказів на підтвердження своїх доводів. 
Таким чином, наявність неспростованого висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння або перебування водія під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №3343 від 25.11.2024 у цій конкретній справі, дає підстави сторонньому спостерігачу стверджувати, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги стосовно безпідставності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за наслідком проведеного медичного огляду необґрунтованими та безпідставними.
Окремо належить врахувати, що у своїх апеляційних доводах, а також поясненнях, наданих суду, ОСОБА_1 зазначає про те, що хворіє на рекурентний тривожно-депресивний розлад із самотичними симтомами, суїцидальними думками в анамнезі, у зв`язку з чим перебуває на лікуванні та час від часу вживає лікарські преперату із вмістом бензодіазепіну такі, як гідазепам або фенозепам. Вочевидь вказані обставини створюють певні обмеження щодо керування транспортними засобами.
Відповідно до вимог п. 2.9 «б» водію також забороняється керувати транспортними засобами у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують реакцію і увагу.
Суд вважає, що кожен водій має розуміти, що керування транспортними засобами у хворобливому стані може призвести до виникнення дорожньо-транспортної пригоди, тому він зобов`язаний вжити всіх заходів, щоб цього не сталося.
Щодо доводів апеляційної скарги про можливість залишити ОСОБА_1 посвідчення водія належить зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто санкція цієї статті є безальтернативною.
Вимогами ч. 4 ст. 30 КУпАП встановлено, що позбавлення права керування засобами транспорту не може застосовуватись до осіб, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю, за винятком випадків керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у разі невиконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, залишення на порушення вимог встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої вони є, ухилення від огляду на наявність алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Крім того, відповідно до вимог Примітки до ст. 22 КУпАП не звільняються від адміністративної відповідальності особи за вчинення ними правопорушення відповідальність за яке, передбачена, зокрема ст. 130  цього Кодексу.
Таким чином суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також не позбавляти його посвідчення водія.
Оцінюючи відомості всіх доказів у справі як окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортного засобом під впливом лікарських препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції.. 
Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 2.9 «а» ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
Пунктом 1. 9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Салтівського районного суду м. Харкова від 01 травня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                 С.К. Шабельніков