КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8821/2025
Справа № 754/2101/24
 
П О С Т А Н О В А

 
Іменем     України
 
11 червня 2025 року                                                                                                  
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                Кашперської Т.Ц.,
суддів                                     Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря              Діденка А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Гринчак О.І. 24 лютого 2025 року в м. Києві про залишення заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Діни Петрівни, ОСОБА_2 , треті особи Державне підприємство «Сетам», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чижиков Олександр Олександрович про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акта про передачу майна стягувачу, свідоцтва на право власності,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 
 
в с т а н о в и в :
 
В січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги в порядку усунення недоліків до відкриття провадження в справі, просив визнати недійсними електронні торги з реалізації майна (предмет іпотеки) трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 , проведені Державним підприємством «Сетам» Міністерства юстиції України згідно з протоколом № 563310 проведення електронних торгів від 17 грудня 2021 року, визнати недійсним протокол № 563310 проведення електронних торгів щодо лота реєстраційний № 500979 від 17 грудня 2021 року та акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 20 грудня 2021 року щодо: трикімнатної квартири АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво на право власності на нерухоме майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за ТОВ «Кей-Колект» серія та номер: 5093, виданого 29 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А.
 
23 лютого 2025 року позивачем ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подано заяву, в якій він просив постановити ухвалу про повернення справи № 754/2101/24 на стадію підготовчого провадження для належного з`ясування всіх обставин справи; прийняти заяву про збільшення позовних вимог у справі №754/2101/24; врахувати, що у новій редакції позову від 28 лютого 2024 року, поданій на виконання ухвали суду від 20 лютого 2024 року, вже фігурує ОСОБА_2 як відповідач-3, але тоді не були сформульовані вимоги до нього через відсутність даних про договір; додати до попередніх позовних вимог такі нові вимоги: 1) визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 10 лютого 2022 року між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Чижиковим О.О., витребувати зазначену квартиру з володіння ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , зобов`язати ТОВ «Кей-Колект» та приватного нотаріуса КМНО Чижикова О.О., за наявності у нього документа, надати копію/оригінал договору від 10 лютого 2022 року на вимогу суду; позовні вимоги і їх обґрунтування, викладені в новій редакції позовної заяви від 28 лютого 2024 року розглядати в повному обсязі; розгляд справи 24 лютого 2025 року та питання розгляду заяви про збільшення позовних вимог (в порядку статті 49 ЦПК України) та клопотання про повернення справи № 754/2101/24 на стадію підготовчого провадження здійснювати без участі позивача та його представників адвоката Миронюка Д.Д. та адвоката Курило В.Г.
 
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Миронюка Д.Д. про повернення на стадію підготовчого провадження відмовлено, заяву про збільшення позовних вимог, подану представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Миронюком Д.Д., залишено без розгляду, клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Миронюка Д.Д. про зобов`язання ТОВ «Кей-Колект» та приватного нотаріуса КМНО Чижикова О.О. надати копію/оригінал договору від 10 лютого 2022 року залишено без розгляду, визнано подання представником позивача - адвокатом Миронюком Д.Д. клопотання про витребування копії акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 20 грудня 2021 року зловживанням процесуальними правами, та залишено дане клопотання без розгляду, попереджено адвоката Миронюка Д.Д. про недопустимість зловживання процесуальними правами. Витребувано у ТОВ «Кей-Колект» копію свідоцтва на право власності на нерухоме майно № 5093 від 29 грудня 2021 року. Розгляд справи відкладено на 27 березня 2025 року.
 
Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції в частині залишення заяви про збільшення позовних вимог без розгляду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, неправильне застосування норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року, повернути справу на стадію підготовчого провадження для розгляду заяви про збільшення позовних вимог по суті, зобов`язати суд першої інстанції розглянути нові позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу квартири від 10 лютого 2022 року між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_2 недійсним та витребування майна.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на фактичну помилку, допущену судом першої інстанції, щодо визначення особи, яка подала заяву, оскільки зазначено, що заяву подав представник - адвокат Миронюк Д.Д., що суперечить дійсності, оскільки заяву подав безпосередньо позивач ОСОБА_1 . Така помилка має істотне значення, оскільки стосується встановлення фактологічної бази справи та впливає на оцінку своєчасності та законності вчинених дій.
Щодо неправильного застосування норм процесуального права, вказував, що суд послався на ч. 2 ст. 49 ЦПК України, яка встановлює можливість зміни позовних вимог до закінчення підготовчого засідання. Однак суд першої інстанції не врахував, що в новій редакції позову від 28 лютого 2024 року не містилося прямих вимог до ОСОБА_2 , оскільки позивач на той момент не володів договором купівлі-продажу, і лише після отримання даних з Реєстру речових прав позивач зміг обґрунтовано заявити вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна. Таким чином, позивач не мав можливості сформулювати ці вимоги раніше, що є підставою для їх прийняття на стадії розгляду справи.
Щодо порушення процесуальних норм та принципу рівності сторін, вказував, що суд першої інстанції не врахував основоположних принципів добросовісного використання процесуальних прав (ст. 44 ЦПК України) та рівності сторін у судовому процесі. Практика Верховного Суду (наприклад, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2022 року в справі № 910/13645/20) вказує на необхідність забезпечення реального дотримання принципу рівності сторін та права на справедливий судовий розгляд. Також у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 910/7103/21 зазначено, що суди мають забезпечити повний і всебічний розгляд справи, враховуючи нові докази та обставини.
Зазначав, що суд першої інстанції порушив принцип справедливого судочинства, оскільки залишення заяви без розгляду позбавляє позивача ефективного судового захисту, що суперечить ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і відмова в розгляді заяви про збільшення позовних вимог через формальні причини є порушенням цього принципу.
Вказував, що позивачем подано заяву 23 лютого 2025 року, тобто до моменту ухвалення остаточного рішення в справі. Закриття підготовчого провадження 13 вересня 2024 року не є підставою для обмеження процесуальних прав позивача, оскільки справа ще не вирішена по суті. У справі № 910/13645/20 Верховний Суд підкреслив, що відсутність можливості подати важливі докази є порушенням процесуального права, тим більше що позивачем подано окреме клопотання про повернення справи в підготовче засідання. Суд першої інстанції це клопотання відхилив, назвавши його процесуальним порушенням.
Наголошував, що справедливість, як фундаментальна цінність правової держави, вимагає, щоб кожен громадянин мав можливість отримати ефективний судовий захист, проте у даній справі позивач зазнав низки процесуальних затримок, що прямо вплинуло на його право на справедливий розгляд справи.
По-перше, суд систематично затягував розгляд справи. Закриття підготовчого провадження 13 вересня 2024 року відбулося без участі учасників процесу, що несе в собі глибокий процесуальний недолік, адже ст. 44 ЦПК України накладає на сторони обов`язок добросовісно виконувати свої процесуальні права, а суд, в свою чергу, має забезпечити рівні можливості для їх реалізації. Коли суд не створює умов для участі всіх сторін на всіх стадіях провадження, порушується не тільки формальна процедура, а й сам принцип справедливості.
Вказував, що ще одним прикладом порушення є безпідставне повернення позовної заяви ухвалою 25 березня 2024 року, яка, хоча і була скасована апеляційним судом, свідчить про недбалість суду першої інстанції і те, що суд самостійно, без належного аналізу ключових доказів, вносив процесуальні постанови, не враховуючи права позивача на повноцінний захист. Як наслідок, у результаті таких рішень позивач позбавляється можливості належно захищати свої законні інтереси.
Посилався на судову практику ЄСПЛ у рішенні «Bulves AD проти Болгарії», вказував, що невчасне реагування суду першої інстанції, його схильність до затягування розгляду справи, безпідставне ухвалення процесуальних рішень створюють реальну перешкоду для ефективного захисту прав позивача, що порушує не тільки ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд, але й підриває довіру громадян до системи правосуддя.
 
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
 
В судове засідання 11 червня 2025 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлялись шляхом направлення судових повісток-повідомлень до електронних кабінетів та на відому суду електронну пошту, відповідач  ОСОБА_2 - на поштову адресу, причин неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання не направляли. 
Конверт із судовою повісткою-повідомленням, направлений на адресу відповідача ОСОБА_2 , повернуто до суду з відміткою Укрпошти «Адресат відсутній за вказаною адресою».
Від особи, якою подано апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі представника.
 
Відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання, повідомленою цією особою суду, вважається врученням судової повістки цій особі.
Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-233гс18 та постановах Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19, провадження № 61-2583св20, від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20, провадження № 61-3782св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св21.
 
Відповідно до статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
 
Судом встановлено, що в січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд: визнати недійсними електронні торги з реалізації майна (предмет іпотеки трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_1 , проведені державним підприємством «Сетам» Міністерства юстиції України згідно з протоколом № 563310 проведення електронних торгів від 17 грудня 2021 року; визнати недійсним протокол № 563310 проведення електронних торгів щодо лота реєстраційний № 500979 від 17 грудня 2021 року та акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 20 грудня 2021 року щодо: трикімнатної квартири АДРЕСА_2 ; визнати недійсним свідоцтво на право власності на нерухоме майно: трикімнатну квартиру квартири АДРЕСА_2 , зареєстроване за ТОВ «Кей-Колект» серія та номер: 5093, виданого 29 грудня 2021 року, приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А.; витребувати на користь ОСОБА_1 трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , з незаконного володіння ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 ; стягнути з відповідачів пропорційно на користь позивача судові витрати оплачений судовий збір.
 
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20 лютого 2024 року позовну заяву залишено без руху.
 
28 лютого 2024 року ОСОБА_1 надіслав до суду заяву на виконання ухвали суду від 20 лютого 2024 року, в якій просив позовні вимоги розглядати в новій редакції позовної заяви. Згідно з вимогами позовної заяви в новій редакції позивач просив: визнати недійсними електронні торги з реалізації майна (предмет іпотеки трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_1 , проведені Державним підприємством «Сетам» Міністерства юстиції України згідно з протоколом № 563310 проведення електронних торгів від 17 грудня  2021 року; визнати недійсним протокол № 563310 проведення електронних торгів щодо лота реєстраційний № 500979 від 17 грудня  2021 року та акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 20 грудня 2021 року щодо: трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , визнати недійсним свідоцтво на право власності на нерухоме майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , зареєстроване за ТОВ «Кей-Колект» серія та номер: 5093, виданого 29 грудня 2021 року, приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А.
 
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25 березня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 13 червня 2024 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2024 року про повернення позовної заяви скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі. Визначено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Витребувано у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. копію оскаржуваного акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 20 грудня 2021 року. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. копію оскаржуваного свідоцтва на право власності на нерухоме майно № 5093 від 29 грудня 2021 року. Призначено підготовче засідання у справі на 13 вересня 2024 року.
 
12 вересня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача ОСОБА_3 направлено клопотання до суду першої інстанції про розгляд справи, призначений на 13 вересня 2024 року, без участі позивача та його представника (а. с. 39 - 40 т. 2).
 
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду на 17 жовтня 2024 року (а. с. 49 т. 2).
 
23 лютого 2025 року від позивача ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подано заяву, в якій він просив постановити ухвалу про повернення справи № 754/2101/24 на стадію підготовчого провадження для належного з`ясування всіх обставин справи; прийняти заяву про збільшення позовних вимог у справі №754/2101/24; врахувати, що у новій редакції позову від 28 лютого 2024 року, поданій на виконання ухвали суду від 20 лютого 2024 року, вже фігурує ОСОБА_2 як відповідач-3, але тоді не були сформульовані вимоги до нього через відсутність даних про договір; додати до попередніх позовних вимог такі нові вимоги: 1) визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 10 лютого 2022 року між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Чижиковим О.О., витребувати зазначену квартиру з володіння ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , зобов`язати ТОВ «Кей-Колект» та приватного нотаріуса КМНО Чижикова О.О., за наявності у нього документа, надати копію/оригінал договору від 10 лютого 2022 року на вимогу суду; позовні вимоги і їх обґрунтування, викладені в новій редакції позовної заяви від 28 лютого 2024 року розглядати в повному обсязі; розгляд справи 24 лютого 2025 року та питання розгляду заяви про збільшення позовних вимог (в порядку статті 49 ЦПК України) та клопотання про повернення справи № 754/2101/24 на стадію підготовчого провадження здійснювати без участі позивача та його представників адвоката Миронюка Д.Д. та адвоката Курило В.Г. (а. с. 122 - 125 т. 2).
 
Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду заяви про збільшення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог після закінчення строку, встановленого для її подання.
 
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
 
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
 
Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.
 
У частині першій статті 49 ЦПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
 
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
 
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21) зазначено, що згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Верховний Суд виснував, що позовом у процесуальному сенсі є зверненням до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. При поданні таких заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України. Також Верховний Суд наголосив, що при застосуванні норм процесуального права належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Подібні висновки викладені також і в постановах Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21) та від 08 травня 2023 року у справі № 756/9882/1 (провадження № 61-2065св23).
 
За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з заявою про збільшення позовних вимог від 23 лютого 2025 року після постановлення судом першої інстанції ухвали про закриття підготовчого засідання від 13 вересня 2024 року клопотання/заяви про поновлення пропущеного строку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 49 ЦПК України на подання заяви про збільшення позовних вимог, позивач ОСОБА_1 не подавав.
 
Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасниками справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
 
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
 
Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
 
Необґрунтована відмова у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог за наявності обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, є порушенням права позивача на доступ до суду.
 
Водночас, безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням статті 6 Конвенції.
 
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12 серпня 2024 року в справі № 761/10495/21 (провадження № 61-7693св23) щодо схожих обставин та враховуються апеляційним судом.
 
Апеляційний суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
 
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
 
Норми, що регулюють строки подачі скарг (заяв), безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).
 
Тобто, звертаючись до суду з заявою про уточнення позовних вимог після закриття підготовчого засідання, позивач повинен був розраховувати на те, що судом будуть застосовані процесуальні обмеження у зв`язку з пропуском строку на її подання, та забезпечити правові підстави для розгляду такої заяви, подавши разом з нею обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, чого ним зроблено не було.
 
Отже, ОСОБА_1 на даний час не позбавлений можливості подати до суду заяву про збільшення позовних вимог разом із обґрунтованим клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку, яке підлягатиме розгляду судом першої інстанції, в зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє як передчасні доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано, що при уточненні позовних вимог 28 лютого 2024 року не містилося прямих вимог до ОСОБА_2 , оскільки позивач на той момент не володів договором купівлі-продажу, і лише після отримання даних з Реєстру речових прав позивач зміг обґрунтовано заявити вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна, і що позивач не мав можливості сформулювати ці вимоги раніше, що є підставою для їх прийняття на стадії розгляду справи.
 
Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення процесуальних норм та принципу рівності сторін, неврахування судом першої інстанції основоположних принципів добросовісного використання процесуальних прав та рівності сторін у судовому процесі, практику Верховного Суду, яка вказує на необхідність забезпечення реального дотримання принципу рівності сторін та права на справедливий судовий розгляд та необхідність забезпечити повний і всебічний розгляд справи, враховуючи нові докази та обставини, порушення судом першої інстанції принципу справедливого судочинства, є безпідставними, з огляду на те, що за відсутності клопотання/заяви про поновлення строку на подання заяви про збільшення позовних вимог суд не має можливості самостійно вирішувати питання щодо поновлення процесуального строку, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 12 серпня 2024 року в справі № 761/10495/21 (провадження № 61-7693св23).
 
Апеляційний суд також не може погодитися з суперечливими доводами апеляційної скарги, що закриття підготовчого провадження 13 вересня 2024 року відбулося без участі учасників процесу, що несе в собі глибокий процесуальний недолік, з огляду на те, що 12 вересня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача ОСОБА_3 направлено клопотання до суду першої інстанції про розгляд справи, призначений на 13 вересня 2024 року, без участі позивача та його представника (а. с. 39 - 40 т. 2), тобто стороною позивача чітко висловлено волевиявлення щодо проведення підготовчого засідання у його відсутності, що відповідно до ст. 43 ЦПК України є правом учасника справи, а не його обов`язком. 
 
За таких обставин, доводи апеляційної скарги, що суд зобов`язаний забезпечити рівні можливості для реалізації процесуальних прав сторін та створювати умови для участі всіх сторін на всіх стадіях провадження, є безпідставними та відхиляються апеляційним судом.
 
Апеляційний суд відхиляє як такі, що не стосуються предмету даного апеляційного перегляду, посилання позивача в апеляційній скарзі на безпідставне повернення позовної заяви ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2024 року, яка була скасована апеляційним судом та свідчить про недбалість суду першої інстанції, і те, що суд самостійно, без належного аналізу ключових доказів, вносив процесуальні постанови, не враховуючи права позивача на повноцінний захист, у результаті чого позивач позбавляється можливості належно захищати свої законні інтереси.
 
Апеляційний суд приймає до уваги, що позивач не скористався правом заявити відвід, та не приймає аргументи позивача про порушення, на його думку, судом першої інстанції принципу рівності сторін, справедливого судочинства та позбавлення позивача ефективного судового захисту.
 
Апеляційний суд звертає увагу, що сама по собі незгода позивача з процесуальним рішенням суду, яке було предметом іншого апеляційного перегляду, навіть у випадку задоволення апеляційної скарги, поданої на це процесуальне рішення, не є передбаченою законом підставою для піддання сумніву законності та обґрунтованості всіх подальших процесуальних рішень суду першої інстанції, з якими може не погодитися позивач.
 
Крім того, не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом загальні доводи апеляційної скарги про затягування розгляду справи.
 
Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції допущено фактичну помилку, яка полягає в тому, що заяву про збільшення позовних вимог подано не представником позивача, а самим позивачем, не є самі по собі підставою для скасування законної та обґрунтованої ухвали суду першої інстанції, оскільки допущена судом першої інстанції помилка може бути виправлена в порядку ст. 269 ЦПК України шляхом внесення виправлень у судове рішення за ініціативою учасників справи або самого суду.
 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з ухвалою та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.
 
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що заявлені в апеляційній скарзі вимоги повернути справу на стадію підготовчого провадження для розгляду заяви про збільшення позовних вимог по суті, зобов`язати суд першої інстанції розглянути нові позовні вимоги не відносяться до повноважень суду апеляційної інстанції, передбачених ст. 374 ЦПК України.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року в частині залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                                                  Кашперська Т.Ц.
 
Судді:                                                                                                             Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                        Яворський М.А.