Справа № 466/11760/24                                Головуючий у 1 інстанції:  Едер П. Т. 
Провадження № 22-ц/811/802/25                 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 
Провадження № 22-ц/811/689/25 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2025 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2024 року адвокат Ільків Галина Михайлівна, яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину.
В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що в період з 06 вересня 2002 року до 11 вересня 2017 року позивачка ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2017 року їх шлюб розірвано.
За час подружнього життя у них народилось двоє дітей-двійнят: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Діти проживають з позивачкою та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року змінено призначений за Постановою Апеляційного суду Львівської області від 05липня 2018 року спосіб стягнення аліментів, який підлягав стягненню з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 на утримання дітей, щомісячно в розмірі на кожну дитину по 1200 гривень, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 18 липня 2017 до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5 аліменти на утримання двох дітей в розмір 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 09 вересня 2021 і до досягнення дітьми повноліття.
03 травня 2023 року за скерування лікаря ОСОБА_6 , малолітньому сину ОСОБА_3 було проведено в Комунальному некомерційному підприємстві «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» комп`ютерну томографію головного мозку. Дане обстеження було зумовлене скаргами дитини на погане самопочуття, швидку втомлюваність, та інше. За результатами обстеження комп`ютерної томографії №23/05/524/9798, лікар ОСОБА_7 діагностувала: КТ ознаки лівобічного фронтиту та етмоїдиту: Ретроцеребелярну кісту. Крім цього, лікар рекомендувала дообстеження МРТ ГМ, що підтверджується відповідною копією результату вищезазначеного обстеження.
За рекомендацією лікаря, щодо проведення МРТ головного мозку з метою спостереження Регроцеребелярної кісти, позивачка записала сина на вказане обстеження.
20 червня 2023 року малолітньому ОСОБА_8 в медичному центрі «Євроклінік» було проведено МРТ ГМ. За проведення даного дослідження позивачка була змушена оплатити 5 350 (п`ять тисяч триста п`ятдесят) гривень, які включали: МРТ ГМ (стандарт) вартістю 2850 грн: анестезіологічний супровід до 60 хв. (медикаментозний сон) вартістю 2300 грн; МРТ консультація лікаря рентгенолога (плівка) вартістю 200 грн. Понесені витрати ОСОБА_9 , підтверджуються відповідним фіскальним чеком від 20 червня 2023 року за № 0000017972 та Довідкою виданою ТОВ «МІ «Євроклінік» від 20 серпня 2024 року за вих. № 20.08/1.
Оскільки наявна у сина ОСОБА_10 кіста потребує систематичного спостереження, відтак позивачка 30 липня 2024 року записала сина на повторне обстеження в Центр медичних інновацій для проведення МРТ головного мозку. 30 липня 2024 року Центром медичних інновацій було проведено малолітньому сину ОСОБА_3 МРТ головного мозку, що підтверджується копією даного обстеження.
За результатами даного обстеження ОСОБА_11 діагностовано: лівобічний мезотемпоральний склероз: Mega cysterna magna. Рекомендована консультація невролога. За проведення даного обстеження позивачка оплатила 3 120 (три тисячі сто двадцять) гривень, що також підтверджується копією квитанції про оплату на загальну суму 3120 грн від 30 липня 2024 року за №006157.
За результатами даних МРТ ГМ від 30 липня 2024 року, а саме наявність ознак мезотемпорального склерозу, 02 жовтня 2024 року у ВП «Лікарня Святого Миколая» було проведено ЕЕГ обстеження ОСОБА_10 , рутинний запис. Вартість проведення відео ЕЕГ моніторинг становила 1200 (одна тисяча двісті) гривень, шо підтверджується відповідною копією фіскального чеку від 02 жовтня 2024 року №0000008134, які позивачка оплатила. 
Крім цього, згідно скерування, Рецепта лікаря-офтальмолога КМДКЛ ОСОБА_12 , від 30 липня 2024 року син ОСОБА_3 потребував придбання окулярів внаслідок погіршення зору. На підставі вищезазначеного ОСОБА_13 , позивачка замовила і придбала для сина ОСОБА_3 оправу для окулярів та оптичні лінзи. Вартість придбаних позивачем окулярів становить 1 809 (одна тисяча вісімсот дев`ять) гривень, яка включає в себе: оправу для окулярів вартістю - 999 грн., дві оптичні лінзи вартістю 610 грн. (по 305 грн. за кожна): установка двох лінз вартістю 200 грн. (по 100 грн., за кожну).
За результатами проведення вищезазначених медичних обстежень сина ОСОБА_10 та наявних у нього захворювань, а також придбання окулярів за рецептом лікаря- офтальмолога, позивач понесла додаткові витрати на загальну суму 11 479,00 (одинадцять тисяч чотириста сімдесят дев`ять ) гривень.
Враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, вважає, що останній зобов`язаний нести додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_14 . Відповідач, жодної участі у додаткових витратах на лікування дитини, розвитку здібностей та інше, не бере.
Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , понесені нею додаткові витрати на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у сумі 5739,50 грн. (п`ять тисяч сімсот тридцять дев`ять гривень 50 копійок), що становить половину від понесених додаткових витрат на загальну суму в розмірі 11 479,00 грн. (одинадцять тисяч чотириста сімдесят дев`ять гривень 00 копійок) та стягнути з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , понесені нею судові витрати за отриману правничу допомогу в розмірі 4500,00 (чотири тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину – задоволеною.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі 5739.50 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211.20 грн. 
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2025 року оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.
Стверджує, що в нього наявна переплата по аліментах, відтак переплачені кошти позивач могла використати для оплати додаткових витрат на дитину.
Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
17 червня 2025 року на адресу суду від позивачки ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає її безпідставною та просить залишити її без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 04 липня 2025 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам, виходячи з наступного.
Судом та матеріалами справи встановлено, щоперіод з 06 вересня 2002 до 11 вересня 2017 позивачка ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2017 їх шлюб між ними розірвано.
За час подружнього життя у них народилось двоє дітей-двійнят: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . Діти проживають з позивачкою та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно постанови Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року змінено призначений за Постановою Апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2018 року спосіб стягнення аліментів, який підлягав стягненню з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 на утримання дітей, щомісячно в розмірі на кожну дитину по 1200 гривень, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 18 липня 2017 до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5 аліменти на утримання двох дітей в розмір 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 09 вересня 2021 і до досягнення дітьми повноліття.
03 травня 2023 року за скерування лікаря ОСОБА_6 , малолітньому сину сторін ОСОБА_3 було проведено в Комунальному некомерційному підприємстві «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» комп`ютерну томографію головного мозку. Дане обстеження було зумовлене скаргами дитини на погане самопочуття, швидку втомлюваність, та інше.
Згідно відповідної копії результату вищезазначеного обстеження за результатами обстеження комп`ютерної томографії № 23/05/524/9798, лікар ОСОБА_7 діагностувала: КТ ознаки лівобічного фронтиту та етмоїдиту: Ретроцеребелярну кісту. Крім цього, лікар рекомендувала дообстеження МРТ ГМ.
За рекомендацією лікаря, щодо проведення МРТ головного мозку з метою спостереження Регроцеребелярної кісти, позивач записала сина на вказане обстеження.
20 червня 2023 року ОСОБА_8 в медичному центрі «Євроклінік» було проведено МРТ ГМ. За проведення даного дослідження позивач була змушена оплатити 5 350 (п`ять тисяч триста п?ятдесят) гривень, які включали: МРТ ГМ( стандарт) вартістю 2850 грн: анестезіологічний супровід до 60 хв. (медикаментозний сон) вартістю 2300 грн; МРТ консультація лікаря рентгенолога (плівка) вартістю 200 грн. Понесені витрати ОСОБА_9 , підтверджуються відповідним фіскальним чеком від 20 червня 2023 року за № 0000017972 та Довідкою виданою ТОВ «МІ «Євроклінік» від 20 серпня 2024 року за вих. № 20.08/1.
Оскільки наявна у сина ОСОБА_10 кіста потребує систематичного спостереження, відтак позивач 30 липня 2024 року записала сина на повторне обстеження в Центр медичних інновацій для проведення МРТ головного мозку. 30 липня 2024 року Центром медичних інновацій було проведено ОСОБА_8 МРТ головного мозку, що підтверджується копією даного обстеження.
Відповідно до результатів даного обстеження ОСОБА_8 діагностовано: лівобічний мезотемпоральний склероз: Mega cysterna magna. Рекомендована консультація невролога. За проведення даного обстеження позивач оплатила 3 120 (три тисячі сто двадцять) гривень, що також підтверджується копією квитанції про оплату на загальну суму 3120 грн від 30 липня 2024 року за №006157.
За результатами даних МРТ ГМ від 30.07.2024 року, а саме наявність ознак мезотемпорального склерозу, 02 жовтня 2024 року у ВП «Лікарня Святого Миколая» було проведено ЕЕГ обстеження ОСОБА_10 , рутинний запис. Вартість проведення відео ЕЕГ моніторинг становила 1200 (одна тисяча двісті) гривень, шо підтверджується відповідною копією фіскального чеку від 02 жовтня 2024 року №0000008134, які позивач оплатила. Крім цього, згідно скерування, Рецепта лікаря-офтальмолога КМДКЛ ОСОБА_12 , від 30 липня 2024 року ОСОБА_3 потребував придбання окулярів внаслідок погіршення зору. На підставі вищезазначеного ОСОБА_13 , позивач замовила і придбала для ОСОБА_10 оправу для окулярів та оптичні лінзи. Вартість придбаних позивачем окулярів становить 1 809 (одна тисяча вісімсот дев`ять) гривень, яка включає в себе: оправу для окулярів вартістю- 999 грн., дві оптичні лінзи вартістю 610 грн. (по 305 грн. за кожна): установка двох лінз вартістю 200 грн. (по 100 грн., за кожну).
За результатами проведення вищезазначених медичних обстежень ОСОБА_10 та наявних у нього захворювань, а також придбання окулярів за рецептом лікаря- офтальмолога, позивач понесла додаткові витрати на загальну суму 11 479,00 (одинадцять тисяч чотириста сімдесят дев`ять ) гривень.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки є обгрунтованими, з огляду на на ряд захворювань у дитини, у зв`язку з чим позивачкою витрачаються кошти на діагностику, лікування та реабілітацію дитини. Наявність проблем зі здоров`ям потребує постійних обстежень та консультацій, придбання ліків, тощо.
З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи із наступних підстав.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Також, відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у якій судом касаційної інстанції роз`яснено схожі правовідносини, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Дана стаття СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.
Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного стану сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України. 
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, наприклад, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.
При цьому Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина (ст. 141 СК України). При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
Витрати на ліки можливо віднести до додаткових за умови їх доведення належними доказами, такими можуть бути - висновки спеціалістів, призначення лікарів, довідки, яким відповідають відповідні чеки, накладні, квитанції про придбання ліків.
Верховний Суд у справі № 520/12681/17 зазначив, що розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
З огляду на наявність проблем зі здоров`ям, дитина потребує постійних обстежень та консультацій, придбання ліків, а тому потребує додаткових витрат. 
Позивачкою приєднано до матеріалів справи письмові докази, які підтверджують діагноз дитини, а також понесені нею витрати на лікування, а саме фіскальний чек від 20 червня 2023 року за № 0000017972 та Довідку, видану ТОВ «МІ «Євроклінік» від 20 серпня 2024 року за вих. № 20.08/1., копію квитанції про оплату на загальну суму 3120 грн від 30 липня 2024 року за №006157 за проведення МРТ головного мозку,   копію фіскального чеку від 02 жовтня 2024 року №0000008134 за  проведене ЕЕГ обстеження, та рецептурними даними за виготовлення оправи для окулярів та лінз, на загальну суму на загальну суму 11 479,00 гривень.
Відповідач зазначене не заперечив та не оспорював розмір понесених позивачкою додаткових витрат на дитину в розмірі 11 479,00 грн.
У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першоюстатті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.
Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другоюстатті 185СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».
На думку суду, однією із відмінностей додаткових витрат від аліментів є їх передбачуваність. Тобто при зверненні до суду позивач має довести розмір коштів витрачених або тих, які будуть витрачені періодично і їх зв`язок із існуванням особливих обставин, як позитивних (наприклад розвиток здібностей), так і негативних (витрати, пов`язані із станом здоров`я дитини).
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати понесені позивачкою зумовлені необхідністю лікування дитини, пов`язані з обстеженням та консультаціями, придбанням ліків, є додатковими витратами, які можуть бути стягнуті відповідно до ст. 185 СК України.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що у нього є передплата по аліментах, ці кошти позивачка могла використати для оплати додаткових витрат на дитину, та міститься покликання на практику Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі №545/3115/19. 
Проте, колегія суддів звертає увагу, що висновки Верховного Суду у постанові від 12 січня 2022 року у справі №545/3115/19, є нерелевантними до правовідносин в даній справі, оскільки у справі, яку переглядав Веровний Суд спір стосувався визначення розміру додаткових витрат понесених стороною у зв`язку з розвитком особливих здібностей дитини, а саме відвідування басейну і сплати за відвідування дитячого закладу оздоровлення та відпочинку « Орлятко».
Натомість в справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, спір стосується додаткових витрат на  обстежень, лікуванням дитини, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.
В цій же ж постанові від 12 січня 2022 року у справі №545/3115/19, на яку скаржник покликався в апеляційній скарзі, Верховний Суд звернув увагу, що у кожній справі з подібним предметом спору суд виходить із конкретних обставин справи щодо необхідності стягнення додаткових витрат, в залежності від особистих, індивідуальних особливостей дитини.
Колегія суддів звертає увагу, що додаткові витрати не є коштами, спрямованими на утримання дитини, і сплачуються лише у зв`язку із настанням в житті дитини особливих обставин. Вони індивідуальні й покривають специфічні потреби, такі як витрати на лікування.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.
Ухвалюючи додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2025 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані докази на підтвердження витрат на правову допомогу адвоката є обгрунтованими, а тому заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню.
З такими висновками колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору ( п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Судом встановлено, що професійна правнича допомога надавалась ОСОБА_2 адвокатом Ільків Г. М. на підставі Договору про надання правової допомоги від 19 листопада 2024 року.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копію Договору про надання правової допомоги від 19 листопада 2024 року, копію додаткової угоди №1 від 31 січня 2025 року, копію Акту виконаних робіт від 31 січня 2025 року, копію квитанції від 31 січня 2025 року.
Згідно із вищевказаними доказами щодо надання правової допомоги, загальна вартість наданих послуг адвокатом Ільків Г. М. позивачці ОСОБА_2 складає 4000 грн.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
З урахуванням досліджених доказів, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (складання позовної заяви та участь у одному судовому засіданні, тривалістю 30 хвилин), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вірно дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на оплату правничих послуг адвоката в сумі 4 000 грн. є співмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг.
На переконання суду апеляційної інстанції, склад та розмір витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у даній справі підтверджений позивачкою у встановленому процесуальним законом порядку.
Водночас, як зазначив Верховний Суд у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22, суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
При цьому, при цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідач заяви про зменшення таких витрат ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду не подавав. 
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати оскаржуване додаткове рішення, проте не виклав жодних заперечень щодо розміру витрат, понесених позивачкою на правничу допомогу, а тому відповідно постанови ВС від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22 суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи та за відсутності обгрунтованих заперечень.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , підлягають стягненню понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. 
Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2025 року– - залишити без змін.
Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2025 року –- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 04 липня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Мікуш Ю.Р. 

Приколота Т.І.