ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4750/25 Справа № 932/2447/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лавринович Оксана Володимирівна, на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2024 року в цивільній справі номер 932/2447/24 за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
У березні 2024 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради з позовом до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що КП «Теплоренерго» ДМР надаються послуги з постачання теплової енергії на об`єкт споживачів, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрованими користувачами є відповідачі. 
Відповідачі (споживачі) не виконують свої зобов`язання по оплаті отриманих послуг, тому утворилась заборгованість за період з 2016 року до січня 2024 року в сумі 87800,91 грн, на яку нараховано інфляційні збитки у розмірі 32297,72 грн, 3% річних у розмірі 7687,27 грн, пеня у розмірі 1016,36 грн.
Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по сплаті за постачання теплової енергії у розмірі 128802,26 грн, а також вирішити питання розподілу судових витрат.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2024 року позовні вимоги Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості, - задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради заборгованість по сплаті за теплопостачання у розмірі 128802,26 грн (сто двадцять вісім тисяч вісімсот дві гривні 26 копійок), з яких 87800,91 грн сума основного боргу, 32297,72 грн - інфляційні збитки, 7687,27 грн -3% річних, 1016,36 грн - пеня.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі по 1240,50 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі по 1240,50 грн.
Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лавринович О.В., подала апеляційну скаргу, просила скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2024 року у справі №932/2447/24 та ухвалити нове 
рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є неправосудним, оскільки воно ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; з порушенням норм процесуального права.
Розгляд справи здійснений в спрощеному провадженні без повідомлення відповідачів. Вона не отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі, оскільки в березні 2022 року покинула територію України через повномасштабну агресію рф. 
ОСОБА_1 з березня 2022 року не проживає на території України, отже не споживає послуги, що надаються позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , тому є безпідставним покладення обов`язку з оплати послуги, яку відповідачка ОСОБА_1 не споживає.
ОСОБА_1 не є власником квартири АДРЕСА_2 , між нею та позивачем не існує договірних відносин щодо надання (отримання) комунальної послуги, відповідачка не має у позивача особового рахунку чи абонентської книжки, отже стягнення оплати за спожиту теплову енергію має здійснюватися з тієї особи, на чиє ім`я відкритий особовий рахунок у позивача, тобто з тієї особи, яка має договірні відносини із позивачем.
Позивачем не доведена та не обґрунтована сума боргу в розмірі 20479,36 грн, яка зазначена в розрахунку суми позову за «попередні» періоди. 
З огляду на те, що відповідач була позбавлена можливості захисту своїх інтересів в суді першої інстанції, то вимушена заявити про застосування позовної давності до вимог про стягнення з неї заборгованості за період з «попередні» до 01.02.2019 року в суді апеляційної інстанції.
Від позивача КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2024 року у справі №932/2447/24 залишити без змін, судові витрати покласти на ОСОБА_1 .
Заява про застосування позовної давності не містить відомостей, яка з вказаних двох підстав заявляється – в заяві не йдеться ані про неналежне повідомлення, ані про інші підстави. Останнє, зокрема, позбавляє суд можливості встановити поважність підстав в силу їх відсутності у заяві.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 прописана у опалювальному приміщенні, що тягне за собою обов`язок із оплати комунальних послуг. Оскільки вона не сплачувала їх, відповідачка, як особа, що має повну цивільну дієздатність, мала усвідомлювати потенційно можливі несприятливі наслідки, що можуть настати для неї у зв`язку із її ростом, зокрема – судовий позов.
Оскільки скаржниця стверджує про несправедливість покладення на неї солідарного обов`язку із оплати як на таку, що виїхала з України у 2022 році, позивач зазначає, що теплопостачання до вказаного приміщення триває протягом опалювальних сезонів і не припиняється у зв`язку із її виїздом з технічних причин. Воно також не припиняється при відсутності взагалі проживаючих у квартирах скільки б не тривала їх відсутність, завдяки чому, при поверненні до своїх помешкань споживачі мають придатне до проживання житло, а не вкриті пліснявою стіни. На таке опалення позивач витрачає певні (значні) ресурси, що також не є справедливим за умови несплати за ці послуги.
Апеляційна скарга не містить відомостей про дату виїзду, це підтверджує, що до 2022 року вона фактично визнає свій обов`язок із оплати. Таким чином, підстави для повного скасування оскаржуваного рішення спростовуються самою скаржницею в тексті апеляційної скарги.
Сторінка із відмітками перетину кордону не містить відомостей, які б свідчили про її належність саме скаржниці, а містять лише факт перетину кордонів невідомою особою, які відбулись у 2022 році, 2023 році та 2024 році.
Дане унеможливлює встановлення факту постійного не перебування (не проживання) в Україні, тому така копія (і навіть оригінал) не може бути належними та допустимими доказами не проживання відповідачки у опалювальному приміщенні і ніяк не впливають на її обов`язок із оплати за теплопостачання.
Заявлення в апеляційній скарзі такої вимоги, як скасування оскаржуваного рішення у повному обсязі, є необґрунтованим та безпідставним.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Лавринович О.В. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради Горяніна А.О. апеляційну скаргу не визнала, просила її= відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Заслухавши суддю – доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що КП «Теплоенерго» ДМР з жовтня 2016 року до 2024 року надає послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки №2521 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 19.03.2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , вважаються: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є споживачами послуг, що надаються позивачем за вказаною адресою (а.с. 12).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість за спожиту теплову енергію за адресою: АДРЕСА_1 за період з 2016 року до січня 2024 року становить 87800,91 грн (а.с. 11-11зв).
Згідно з наданими позивачем розрахунками інфляція за період з 01.10.2016 року до 20.03.2024 року нарахована на суму боргу становить 32297,72 грн, 3 відсотки річних становить 7687,27 грн, пеня становить 1016,36 грн (а.с. 13- 29).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив їх обґрунтованості.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна, оскільки рішення суду не відповідає нормам закону.
Згідно з п. 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційним судом встановлено, що рішення Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська від 26 грудня 2024 року у справі №932/2447/24 за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідачка ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що вона не була належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі та подальший її розгляд.
Матеріали цивільної справи не містять відомостей на підтвердження того, що відповідачка ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі та отримувала копію позовної заяви. 
Зазначене вище фактично позбавило відповідачку ОСОБА_1 надати свої пояснення та заперечення щодо предмету спору в суді першої інстанції.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, §33).
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, №43330/09, §25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Відтак, апеляційний суд вважає, що цей довід апеляційної скарги є обґрунтованим і судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі.
Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, апеляційний суд виходить з наступного.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних права та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Відповідно до статей 64, 67, 68 ЖК України наймачі повинні своєчасно та в повному обсязі вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). 
Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
З наведеного вбачається, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно з якими позивач надавав відповідачам послуги з постачання теплової енергії на об`єкт споживачів, а відповідачі були зобов`язані сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період. 
Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
З огляду на наведене, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 року у справі №401/710/15-ц.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі i щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Судом встановлено, що КП «Теплоенерго» ДМР з жовтня 2016 року до 2024 року надає послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки №2521 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 19.03.2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , вважаються: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є споживачами послуг, що надаються позивачем за вказаною адресою.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість за спожиту теплову енергію за адресою: АДРЕСА_1 за період з 2016 року до січня 2024 року становить 87800,91 грн.
Згідно з наданим позивачем розрахунком інфляція за період з 01.10.2016 року до 20.03.2024 року нарахована на суму боргу становить 32297,72 грн, 3 відсотки річних становить 7687,27 грн, пеня становить 1016,36 грн.
До апеляційної скарги відповідачкою ОСОБА_1 додано клопотання про застосування строків позовної давності.
Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч. 1 ст. 261 ЦК).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21 (провадження №61-5238св22).
Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року.
Законом України від 08 листопада 2023 року №3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон набрав чинності 30.01.2024 року.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Оскільки останнім днем для звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності був квітень 2020 року, однак Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), який в подальшому було продовжено введенням воєнного стану в Україні.
Таким чином, строк, за яким має бути стягнута заборгованість з відповідачів по оплаті послуг з постачання теплової енергії, має бути обчислений з квітня 2017 року по січень 2024 року.
Сума заборгованості по сплаті за постачання теплової енергії за період з квітня 2017 року по січень 2024 року, що має бути стягнута з відповідачок, становить – 59502,41 грн.
Водночас, розміри сум інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних та пені за період з квітня 2017 року по січень 2024 року підлягають зменшенню пропорційно до розміру основної заборгованості наступним чином: 21888,07 грн – інфляційне збільшення суми боргу, 5209,64 грн - 3% річних, 688,78 грн - пеня.
Крім того, апеляційний суд залишає поза увагою посилання відповідачки в апеляційній скарзі на те, вона з березня 2022 року не проживає за вказаною адресою у зв`язку з виїздом з кордон України, оскільки відповідачка зареєстрована в квартирі за адресою, щодо якої нараховано заборгованість за послугами з теплопостачання, яке триває протягом опалювальних сезонів і не припиняється у зв`язку із її виїздом з технічних причин, окрім того нею не надано доказів її звернення до позивача щодо зміни нею зареєстрованого місця проживання. 
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог у зв`язку з застосуванням строків позовної давності, тому з відповідачок має бути стягнута заборгованість по оплаті послуг з постачання теплової енергії з квітня 2017 року по січень 2024 року у розмірі 59502,41, а також 21888,07 грн - інфляційні збитки, 5209,64 грн - 3% річних, 688,78 грн - пеня.
Доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу.
Відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмір 2481,00 грн (а.с. 58), позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 87288,90 грн, тому з відповідачок ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 820,83 грн з кожної.
Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, за подання апеляційної скарги нею сплачено судовий збір в розмір 3634,90 грн (а.с. 94), тому з позивача КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання нею апеляційної скарги в розмірі 1171,25 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лавринович Оксана Володимирівна, - задовольнити частково.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2024 року – скасувати.
Позовні вимоги Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (ЄДРПОУ 32688148) заборгованість по сплаті за теплопостачання за період з квітня 2017 року по січень 2024 року у розмірі 87288,90 грн (вісімдесят сім тисяч двісті вісімдесят вісім гривень 90 копійок), з яких 59502,41 грн сума основного боргу, 21888,07 грн інфляційні збитки, 5209,64 грн - 3% річних, 688,78 грн - пеня.
В інший частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (ЄДРПОУ 32688148) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі по 820,83 грн з кожної.
Стягнути з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (ЄДРПОУ 32688148) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1171,25 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: