Справа № 303/4013/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       29 травня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого - судді Джуги С.Д.,
суддів - Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.
з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 вересня 2024 року у складі судді Гутій О.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,
в с т а н о в и в :

У травні 2024 року  ОСОБА_3 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 12.11.2016 між сторонами було укладено шлюб, який рішенням Мукачівського міськрайонного суду розірвано 28.02.2023. 
За час перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль марки «HYUNDAI», 2012 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 .
Вказував, що оскільки, майно було придбане позивачем та відповідачем спільно в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач просив поділити вищезазначене майно, шляхом стягнення із відповідачки вартості автомобіля.
Зазначав, що відповідно до звіту про оцінку автомобіля марки «HYUNDAI», 2012 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 вартість автомобіля станом на 11 березня 2024 року становить 431 184,00 грн., а тому позивач вважає, що оскільки автомобіль є неподільною річчю, а також враховуючи те, що реєстрація автомобіля проведена на відповідачку, автомобіль перебуває у її користуванні, то з неї слід стягнути на його користь грошову компенсацію частини автомобіля, що складає - 215 592 грн.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 вересня 2024 року позов ОСОБА_3 - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки «HYUNDAI», 2012 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що становить 215 592 (двісті п`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто дві гривні) гривень. Вирішено питання про судові витрати.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що фактичне припинення шлюбних відносин між сторонами відбулося ще з кінця 2020 року, відколи сторони не проживали однією сім`єю, не вели спільного господарства. Стверджує, що спірний автомобіль було придбано одноособово відповідачем у червні 2022 року за її власні кошти. Вважає, що звіт про оцінку від 11 березня 2024 року не є належним та допустимим доказом, оскільки він містить завідомо неправдиві відомості. Вказує, що спірний автомобіль знаходиться у її володінні, і за весь цей час ні позивач, ні експерт доступу до нього не мали та не просили такого, що ставить під сумнів проведення відповідного дослідження.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні представник позивача - адвокат Демченко Т.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанцій залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Апелянт  ОСОБА_1 та її представник адвокат Юрик Б.І., в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Апелянтом та її представником подані клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з участю адвоката в іншому судовому засіданні.
Колегія суддів на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Окрім того необхідно зазначити, що через неявку апелянта та її представника адвоката - Юрик Б.І., за клопотанням адвоката, суд відкладав розгляд справи. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 12.11.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який рішенням Мукачівського міськрайонного суду було розірвано 28.02.2023 року. Рішення набуло законної сили 31.03.2023 року (а.с.10-11).
За час перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль марки «HYUNDAI», 2012 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 (а.с.12).
Відповідно до звіту про оцінку автомобіля HYUNDAI 140», 2012 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , вартість автомобіля станом на 11 березня 2024 року становить 431 184,00 грн. (а.с.13-30).
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.
Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), положення ст. ст. 60 та 70 СК України, ст. 368 ЦК України, свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).
Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.
При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням.
В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів про те, що автомобіль марки «HYUNDAI», 2012 року випуску, сірого кольору, д.н.з.  НОМЕР_1  є її особистою власністю, а тому автомобіль придбаний сторонами під час шлюбу, і відповідно до вимог статей 60, 61, 70, 71,  є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними.
Оскільки вказаний автомобіль знаходиться у користуванні ОСОБА_1 , судом правомірно присуджено стягнути з останньої 1/2 частину його вартості в рахунок компенсації права на належну частку  ОСОБА_2 , що становить у розмірі 215 592,00 грн.    
Доводи апеляційної скарги про те, що шлюб між сторонами фактично припинений з кінця 2020 року, а спірний автомобіль придбано апелянтом одноособово у червні 2022 року за її власні кошти не заслуговують на увагу, оскільки як вірно зазначено судом першої інстанції розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, яке потребує подальшої реєстрації у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відтак, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч. 2 ст. 114 СК України). Оскільки законодавець розрізнив поняття «припинення шлюбу з набранням чинності рішенням суду про його розірвання» та «реєстрація припинення шлюбу», тому припинення шлюбу існує як факт, що відбувся, натомість реєстрація цього факту є лише підтвердження/фіксацією його у державних органах реєстрації. В даному випадку рішення про розірвання шлюбу між сторонами ухвалено 28.02.2023 року та набрало законної сили 31.03.2023 року, а тому їх шлюб є припиненим з 31.03.2023  року. (Постанова КЦС ВС від 24.07.2024 № 337/2735/22 (61-3355св23). На підтвердження того, що автомобіль відповідачем придбано за її власні кошти, нею не подано жодних належних та допустимих доказів.
Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем вартості транспортного засобу.
Частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Так, відповідно до звіту про оцінку автомобіля HYUNDAI 140», 2012 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , вартість автомобіля станом на 11 березня 2024 року становить 431 184,00 грн. 
Відповідачем не подав жодних доказів на спростування вартості спірного автомобіля, яка визначена згідно звіту про оцінку автомобіля.
З врахуванням наведеного суд першої інстанції у підтвердження вартості транспортного засобу обґрунтовано взяв до уваги докази, подані суду позивачем.
Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, з достатньою повнотою з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, та правомірно задовольнив заявлений позов .
Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не має.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 09 червня 2025 року.

Головуючий:                                

Судді: