КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110, тел./факс 0 (44) 284 15 77 
e-mail: inbox@kas.gov.ua, inbox@kia.court.gov.ua, web: kas.gov.ua, код ЄДРПОУ 42258617

Унікальний номер справи № 753/15207/21                             Головуючий у суді першої інстанції - Трусова Т.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6228/2025               Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
19 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач    Нежура В.А.,
     судді                            Верланов С.М., Невідома Т.О., 
           секретар                      Цуран С.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року у цивільній справі за заявою  ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича, Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондра Людмила Вікторівна, про визнання недійсними електронних торгів, скасування протоколу проведення електронних торгів, скасування акту про реалізацію предмета іпотеки, скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, та про забезпечення позову, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із вказаним позовом.
Позивачка просила суд: визнати недійсними електронні торги з продажу предмета іпотеки - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (далі також - спірна квартира, предмет іпотеки); скасувати протокол проведення електронних торгів від 07.05.2021 № 537588; скасувати акт про реалізацію предмета іпотеки від 21.05.2021, складений приватним виконавцем Пишним А. В. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1; скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставного майна від 04.06.2021 № 1407, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондрою Людмилою Вікторівною; скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 04.06.2021 за індексним номером 5856071 про реєстрацію права власності на продане майно за ОСОБА_2 .
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.08.2022 у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 04.10.2023 рішення суду першої інстанції у цій справі скасоване та ухвалене нове рішення про задоволення позову.
У подальшому, постановою Верховного суду від 10.07.2024 постанову Київського апеляційного суду від 04.10.2023 скасовано із залишенням у силі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.08.2022.
17.09.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.
В обґрунтування своєї заяви вказує, що відповідно до отриманої нею 19.08.2024 інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на момент вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, відкриття виконавчого провадження та проведення електронних торгів були чинними три арешти спірної квартири, накладені на підставі постанов ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 26.11.2013, від 13.03.2015 та від 08.09.2016.
Заявниця стверджує, що наявність арештів спірної квартири свідчить про неправомірність усіх дій щодо її примусової реалізації і є нововиявленою обставиною, яка є підставою для скасування рішення суду та постановлення нового рішення про задоволення позову.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києвавід 25 листопада 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що обставина, на яку посилається  ОСОБА_1 , не є нововиявленою в розумінні статті 423 ЦПК України.
 Не погоджуючись з ухвалою суду, заявниця ОСОБА_1 подала  апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В апеляційній скарзі зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.
Вказує, що суд не надав належної оцінки всім обставинам, на які посилалась заявниця, зокрема тим, що не були встановлені судом під час розгляду справи по суті заявлених вимог та не були і не могли бути відомі ОСОБА_1 , на час розгляду справи, однак, мають значення для законного вирішення справи і є істотними для постановлення правильного рішення у справі.
 Стверджує, що дії ДП «Сетам» щодо примусової реалізації квартири за
адресою: АДРЕСА_1 шляхом проведення електронних торгів від 07.05.2021 були протиправними. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного А.В. адвокат Воробйов О.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.
Від представниці ОСОБА_2 адвоката Мазур І.О. також надійшов відзив на апеляційну скаргу аналогічного змісту.
Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи до апеляційного суду не надходили.
В судовому засіданні в апеляційному суді взяла участь позивачка ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити її з викладених підстав. Представниця відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Мазур І.О. та представник АТ «Сенс Банк» -  Стовбун О.Й. у судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Іншіучасникисправи в судовезасідання не з`явилися, про час та місцерозглядусправиповідомленіналежним чином. Суд апеляційноїінстанціївизнав за можливерозглянути справу за відсутностіосіб, які не з`явилися, оскількиїх неявка не перешкоджаєапеляційномурозглядусправи.
Від приватного нотаріуса КМНО Кондри Л.В. надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.
Заслухавшидоповідьсудді, вивчивши та дослідившиматеріалисправи, перевірившизаконність та обґрунтованістьрішення в межах доводівапеляційноїскарги, апеляційний суд дійшоввисновку, щоапеляційнаскаргане підлягаєзадоволенню з таких підстав.
Відповідно до положень статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з пунктом 1 частини другої цієї статті однією з підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
За визначенням, наведеним у статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).
З огляду на зазначене можна дійти висновку, що нововиявлені обставини передбачають наявність доказу, який входить до предмета доказування у справі, існував на час її розгляду, раніше не міг бути відомий заявнику, однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду, при цьому заявник повинен довести, що у нього не було можливості представити цей доказ на остаточному слуханні, а також що цей доказ є вирішальним у справі.
Подібні висновки щодо загальних принципів перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами викладені у постановах Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 541/2460/16-ц, від 21.10.2020 у справі № 726/938/18 та від 25.05.2021 у справі № 752/4995/17.
З матеріалів справи убачається, що позивачка в обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що при вчиненні виконавчого напису, у процесі виконавчого провадження та при проведенні електронних торгів були допущені порушення, які спричинили її необізнаність щодо реалізації квартири і тим самим позбавили можливості прийняти участь в електронних торгах, захистити своє право власності в інший спосіб та спотворили вірогідні результати торгів.
Позивачка вказувала, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», вона не була повідомлена про відкриття виконавчого провадження, результати оцінки майна та про проведення торгів, зміст заявки виконавця на реалізацію арештованого майна не відповідає вимогам Порядку реалізації арештованого майна та всупереч цього Порядку її було відправлено не через особистий кабінет виконавця, у друкованих ЗМІ не було повідомлення про оспорювані торги, кошти за придбане на торгах майно були сплачені не переможцем торгів, а іншими особами.
На ці ж обставини ОСОБА_1 посилалась і в апеляційній скарзі на рішення суду.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд застосував, зокрема нормативні положення Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку» (далі також - Закон № 898-IV) та Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1301/29431. При цьому суд виходив із того, що підставою для визнання прилюдних торгів недійсними можуть бути лише такі порушення встановлених законодавством правил підготовки і проведення торгів, які могли вплинути на їх результат і, відповідно, порушили права і законні інтереси особи, яка їх оспорює, а дії (бездіяльність) виконавця щодо порушень, допущених при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, мають самостійний порядок і спосіб оскарження, та не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, якщо їх не оскаржено та не визнано незаконними в зазначений спосіб.
Рішення суду мотивоване тим, оспорювані електронні торги проводились в рамках виконання чинного виконавчого напису нотаріуса, дії приватного виконавця щодо порушення порядку надсилання документів виконавчого провадження позивачка у визначеному законом порядку не оскаржувала, на неправомірність оцінки майна і його уцінки та існування наміру виконати вимогу за основним зобов`язанням до дня продажу предмета іпотеки на торгах не посилалась, документи виконавчого провадження надсилались позивачці за належною адресою, доказів, які б свідчили про те, що позивачка повідомляла іпотекодержателя (банк) про зміну своєї адреси проживання, суду не надано, перевірка змісту заявки приватного виконавця щодо реалізації арештованого майна на відповідність вимогам законодавства організатором торгів законом не передбачена та не встановлено таких порушень процедури підготовки і проведення торгів, які б могли вплинути на їх результат, а відтак не доведено порушення прав і законних інтересів позивачки.
Правильність висновків суду першої інстанції підтвердив Верховний Суд, залишивши без змін судові рішення першої та апеляційної інстанцій.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 898-IV, іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.
У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки (частина шоста статті 3 Закону № 898-IV.
Відтак за змістом наведених нормативних положень з моменту виникнення іпотеки (її державної реєстрації) починає діяти пріоритет права іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, умовою реалізації якого є порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.
Разом з тим є очевидним, що здійснення іпотекодержателем свого пріоритетного права щодо предмета іпотеки, який після виникнення іпотеки був обтяжений в інтересах іншого кредитора боржника (не іпотекодержателя), може впливати лише на права такого кредитора, але на результат торгів наведена обставина не впливає і суб`єктивні права боржника (іпотекодавця) не порушує.
Суд першої інстанції правильно зауважив, що ні у статтях 42, 43 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на момент проведення оспорюваних електронних торгів), які визначали гарантії прав іпотекодавця при продажі предмета іпотеки з прилюдних торгів, ні в Порядку реалізації арештованого майна, не передбачено жодних обмежень можливості продажу на електронних торгах предмета іпотеки, на який після виникнення іпотеки та її реєстрації накладене обтяження в інтересах іншої особи.
Отже з урахуванням предмету і підстав позову, змісту спірних правовідносин та вищевказаних нормативних положень суд дійшов висновку, що наявність обтяжень (арештів) спірної квартири не належить до предмету доказування у справі і не має жодного значення для її вирішення, оскільки навіть при наявності в розпорядженні суду на момент ухвалення рішення відповідної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно результат розгляду справи був би такий самий.
Колегія суддів також зауважує, що про наявність арештів на майно заявниця могла бути обізнана під час розгляду справи по суті заявлених вимог, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обставина, на яку посилається  ОСОБА_1 , не є нововиявленою в розумінні статті 423 ЦПК України.
Питання існування обставин, які перешкоджали позивачці надати доказ перебування предмета іпотеки під обтяженнями на час розгляду справи судобґрунтовано не досліджував, оскільки відсутність зв`язку цього доказу з предметом доказування та його впливу на вирішення справи є достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.
Доводи апеляційної скарги в цілому повторюють доводи заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, належна оцінка яким надана судом першої інстанції, не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржниці з висновком суду. Такі доводи фактично зводяться до викладення обставин справи із тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду. 
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києвавід 25 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст складено25 червня 2025 року. 
 
Суддя-доповідач                                                                         В.А. Нежура
 
Судді                                                                                               С.М. Верланов
 
Т.О. Невідома