ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року	Львів	Справа № 300/8482/24 пров. № А/857/5458/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Ільчишин Н. В.,
                                                                                 Кухтея Р. В.,
з участю секретаря судового засідання                Ханащак С. І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року (прийняте в м. Івано-Франківську суддею Панікаром І. В.; дата складення повного судового рішення не вказана) в адміністративній справі № 300/8482/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

                                                      В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі також - ГУ ПФУ в Кіровоградській області, відповідач) за № 091630021976 від 22.10.2024;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Кіровоградській області призначити з 14.10.2024 йому пенсію за вислугу років відповідно до частини першої статті 86 Закону України «Про прокуратуру», зарахувавши при цьому до вислуги років період безперервного перебування на посадах в органах прокуратури з 15 жовтня 2001 року по час звернення - 14.10.2024, та половину строку навчання в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого - 2 роки 22 дні.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ГУ ПФУ в Кіровоградській області за наслідками розгляду поданої позивачем заяви про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» протиправно відмовило в призначенні пенсії, зважаючи на те, що обчислений відповідачем згідно поданих документів страховий стаж становить 26 років 10 місяців 01 день; водночас, спеціальний стаж становить 24 роки 5 місяців 5 днів, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 22 роки 09 днів та половина строку навчання в юридичному вузі 2 роки 4 місяці 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру». При цьому, звертає увагу, що відповідач некоректно зарахував період з 15.10.2001 по 29.06.20002 як навчання в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, позаяк у вказаний період позивач був прийнятий та працював в органах прокуратури Івано-Франківської області. Окрім того, вказав, що відповідач не врахував періоду з 30.06.2024 по 14.10.2024 як спеціального стажу на посаді в органах прокуратури. Зазначене, на думку позивача, мало наслідком формування відповідачем невірних висновків, щодо наявного у нього права на призначення пенсії за вислугою років.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області за № 091630021976 від 22.10.2024.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.10.2024 про призначення пенсії за вислугою років відповідно до положень статті 86 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням висновків суду, що викладені у вказаному рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ в Кіровоградській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що воно не погоджується з позицією суду першої інстанції стосовно зарахування стажу з 15.10.2001 по 22.06.2002, який збігається як з періодом навчання, так і періодом роботи в прокуратурі, як до спеціального стажу, так і до періоду навчання, що є неправомірним та недопустимим, чим порушив норми статті 86 Закону України «Про прокуратуру». А тому вважає, що оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області за № 091630021976 від 22.10.2024 є законним та обґрунтованим.

Позивач подав відзив на вказану апеляційну скаргу, в якому зазначив, з 01 вересня 1997 року по 29 червня 2002 року він навчався в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого. Під час навчання в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого з 15 жовтня 2001 року він був прийнятий на роботу в органи прокуратури Івано-Франківської області та призначений на посаду слідчого прокуратури Городенківського району згідно наказу прокурора Івано-Франківської області від 15.10.2001 № 405. З початку своєї трудової діяльності та по цей час він безперервно працював в органах прокуратури на різних посадах; його стаж на посадах прокурорів (спеціальний стаж) є безперервним та на день звернення до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області становив 23 роки, що підтверджується трудовою книжкою. Вважає безпідставними доводи апелянта про те, що його стаж роботи на посадах прокурорів 22 роки 9 днів, позаяк його стаж на посадах прокурорів (спеціальний стаж) є безперервним та на день звернення до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області становив 23 роки. Також відповідач до його стажу зарахував половину строку навчання 2 роки 4 місяці 26 днів в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого (враховуючи весь період навчання), хоча необхідно зарахувати 2 роки 22 дні, позаяк у період з 15 жовтня 2001 року він був прийнятий на роботу в органи прокуратури. А тому період з 15.10.2001 по 29.06.2002 не підлягає врахуванню до періоду навчання - цей період враховується до стажу роботи в органах прокуратури, який підтверджений записами у трудовій книжці.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не здійснювалося. 
Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням зазначених приписів колегія суддів переглядає рішення лише в частині задоволених позовних вимог, позаяк в частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14.10.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

Після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію визначено ГУ ПФУ в Кіровоградській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 22.10.2024 № 091630021976 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років, передбаченого статтею 86 Закону України «Про прокуратуру». 
Зазначено, що згідно наданих документів стаж позивача становить 26 років 10 місяців 01 день; спеціальний стаж становить 24 роки 5 місяців 5 днів, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 22 роки 09 днів та половина строку навчання в юридичному вузі 2 роки 4 місяці 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» (а. с. 7 - 8).

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку щодо необхідності зарахування до вислуги років позивача, що дає право на пенсію згідно зі статтею 86 Закону Україну «Про прокуратуру»: періоду з 15.10.2001 по 14.10.2024, як періоду безперервного перебування позивача на посадах у органах прокуратури та 2 роки та 22 дні, як половини періоду навчання на юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, а тому необхідно зобов`язати ГУ ПФУ в Кіровоградській області повторно розглянути заяву позивача від 14.10.2024 про призначення пенсії за вислугою років.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058-ІV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України “Про недержавне пенсійне забезпечення”, “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Закон № 1058-ІV регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно Законом № 1058-ІV визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (стаття 5 Закону № 1058-ІV).

Спеціальні умови пенсійного забезпечення за особливостями професійного статусу особи передбачені, зокрема, Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (Далі - Закон № 1697-VII).
При введенні в дію Закону № 1058-ІV збережено пільгове пенсійне забезпечення, передбачене Законом № 1697-VII у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і пенсію за вислугу років. Наявність таких пенсій пояснюється особливістю окремих професій і складними умовами праці. Пенсія за вислугу років - це пенсійна виплата, що є регулярним (щомісячним) грошовим забезпеченням окремих категорій громадян зі спеціальною правоздатністю, у зв`язку з тривалою професійною діяльністю.
Пенсії за вислугу років встановлюються категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Цей вид пенсії слугує формою матеріального забезпечення осіб, які через специфічний характер своєї професії потребують, на думку законодавця, додаткового або підвищеного соціального захисту з поміж інших категорій громадян. На відміну від пенсії за віком, пенсії за вислугу років призначаються чітко визначеному в законодавстві колу осіб, в тому числі і прокурорам.

На час звернення позивача за призначенням йому пенсії (14.10.2024), пенсійне забезпечення працівників прокуратури врегульовано Законом № 1697-VII, а саме статтею 86.
Відповідно до вказаної норми, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Тобто, для набуття права на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку станом на 14.10.2024, тобто на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, стаж позивача мав становити - 25 років, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Водночас, для набуття необхідної для призначення пенсії вислуги років за Законом України «Про прокуратуру» враховується не будь-яка робота та посада (загальний страховий стаж), а лише та, що передбачена частиною шостою статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії (частина друга статті 86 Закону № 1697-VII).

Частиною шостою статті 86 Закону № 1697-VII передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на:
- посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями;
- на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;
- у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України;
- на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;
- військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;
- відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

За змістом частини восьмої статті 86 Закону № 1697-VII право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Вказане свідчить про те, що призначення прокурорам пенсії за вислугу років є додатковою та підвищеною соціальною гарантією з боку держави через специфічний характер професії. Необхідною умовою для її призначення є наявність необхідної кількості вислуги років на день звернення до територіального органу Пенсійного фонду України за її призначенням.

Отже, право на пенсійне забезпечення за вислугу років відповідно до Закону мають громадяни України, які поряд з іншими підставами здобули і мають вищу юридичну освіту, пропрацювали на посадах прокурорів і слідчих встановлений для цього Законом час або виконували роботу, співмірну з роботою на прокурорських посадах, чи займалися діяльністю, необхідною для того, щоб обійняти посаду прокурора чи слідчого, зокрема, навчалися у вищому юридичному навчальному закладі і здобули освіту, що за рівнем відповідає вищій юридичній освіті.

Відтак, відповідно до наведених положень Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно із статтею 86 вказаного Закону, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Рішенням від 22.10.2024 № 091630021976 ГУ ПФУ в Кіровоградській області відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до вимог статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ через відсутність на день звернення вислуги років, передбаченої частиною шостою названої статті, не менше 25 років. 
У цьому ж рішенні зазначено, що згідно з поданими документами на дату звернення - 14.10.2024 вислуга років заявника становить 24 роки 05 місяців 05 днів, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів 22 роки 09 днів та навчання 02 роки 04 місяці 26 днів.

Так, відповідно до диплому серії НОМЕР_1 , виданого 29.06.2002, ОСОБА_1 закінчив у 2002 році Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста (а. с. 20).

Період навчання ОСОБА_1 у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого також підтверджується записом № 1 у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , відповідно до якого з 01.09.1997 по 29.06.2002 – навчався в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого (а. с. 22 - 24).

Позаяк наведеними документами встановлено що позивач навчався на юридичному факультеті вищого навчального закладу денної форми навчання з 01.09.1997 по 29.06.2002 з урахуванням вимог чинного законодавства, пенсійним органом до вислуги років ОСОБА_1 , що дає право на пенсію згідно із статтею 86 Закону № 1697-VII, зараховано половину строку навчання на юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого (а. с. 15).

Вказана обставина сторонами не заперечується, проте, зі змісту позовної заяви видно, що позивач вказує на помилкове зарахування йому відповідачем до стажу роботи на посадах прокурорів - 22 роки 09 днів, замість - 23 років, та як причину такого обрахунку вказує на те, що останнім до спеціального стажу не зараховано період з 15.10.2001 по 29.06.2002, в який ОСОБА_1 почав працював в органах прокуратури. 
Окрім того, поза увагою відповідача залишився період з 30.06.2024 - 14.10.2024 (день звернення позивача за пенсією).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній (далі - Порядок).
У пунктах 1 та 2 Порядку зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року №110 (далі – Інструкція № 58), встановлено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції № 58).
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4 Інструкції № 58).
Пунктом 2.14 Інструкція № 58 встановлено, що у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки «Відомості про роботу» пишеться: «прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».
Відповідно до пункту 2.15 Інструкції № 58 якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то», а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.
Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як видно зі змісту трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , у ній є такі записи:
- з 15.10.2001 – призначений на посаду слідчого прокуратури Городенківського району, відповідно до наказу № 405 від 15.10.2001;
- з 01.07.2004 – переведений на посаду помічника прокурора Городенківського району, відповідно до наказу № 322 від 01.07.2004;
- з 08.12.2004 – призначений на посаду прокурора відділу представництва державного обвинувачення в судах, відповідно до наказу № 699 від 07.12.2004;
- 04.02.2011 – прийнято присягу працівника прокуратури;
- з 27.07.2011 – призначений на посаду заступника начальника відділу представництва державного обвинувачення в судах прокуратури області, відповідно до наказу № 554к від 27.07.2011;
- з 23.11.2012 – призначений на посаду старшого прокурора відділу процесуального керівництва при проводженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримки державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області, відповідно до наказу № 1322К від 23.11.2012;
- з 11.03.2013 – призначений на посаду старшого прокурора відділу роботи з кадрами прокуратури Івано-Франківської області, відповідно до наказу № 177к від 11.03.2013;
- з 23.12.2014 – призначений на посаду старшого прокурора відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді прокуратури Івано-Франківської області, відповідно до наказу № 1192к від 23.12.2014;
- з 28.08.2015 – у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису прокуратури Івано-Франківської області призначено на посаду прокурора відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді прокуратури Івано-Франківської області, відповідно до наказу №853к від 28.08.2015;
- з 14.01.2016 – вважати прокурором відділу підтримки державного обвинувачення в суді прокуратури Івано-Франківської області, відповідно до наказу № 27к від 14.01.2026;
- з 20.07.2018 – у зв`язку із перейменуванням відділу вважати прокурором відділу підтримки обвинувачення в суді, відповідно до наказу № 557к від 20.07.2018;
- з 07.05.2020 – у зв`язку із перейменуванням відділу вважати прокурором відділу підтримки публічного обвинувачення в суді, відповідно до наказу № 313к від 07.05.2020;
- з 09.10.2020 – переведено на посаду прокурора відділу організації забезпечення підтримання публічного обвинувачення в суді обласної прокуратури, відповідно до наказу № 981к від 09.10.2020;

Тобто, трудова книжка позивача підтверджує, що трудовий стаж на час звернення позивача до органу Пенсійного органу України склав 23 роки, як такий, що набутий ним в органах прокуратури.

А з урахуванням половини строку навчання на юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого загальний стаж ОСОБА_1 за вислугу років складає 25 років 22 дні.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами суду першої інстанції в тому, що ГУ ПФУ в Кіровоградській області протиправно зменшило стаж позивача до показників, що не дають останньому права на призначення пенсії за вислугою років згідно статті 86 Закону № 1697-VII.

Вказане дає підстави для висновку, що рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області № 091630021976 від 22.10.2024 про відмову в призначенні пенсії за заявою від 14.10.2024 винесено не обґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч приписам частини другої статті 77 КАС України відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності свого рішення належними доказами.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

З приводу того, що період з 15.10.2001 по 22.06.2002 перетинається з періодом навчання) у який ОСОБА_1 розпочав свою діяльність в органах прокуратури та з метою виключення можливості його подвійного зарахування судом було надано запити, зокрема, до Івано-Франківської обласної прокуратури про те, що згідно з наявними у матеріалах справи диплома від 29 червня 2002 року та додатка до диплома позивача такий навчався в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, ОСОБА_1 навчався у вказаному вищому навчальному закладі з відривом від виробництва у період з 1997 року по 2002 рік.
Згідно з копією трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 такий навчався в  Національній юридичній академії України ім. Я. Мудрого з 01.09.1997 по 29.06.2002,
а 15.10.2001 ОСОБА_1 був призначений на посаду слідчого прокуратури Городенківського району відповідно до наказу № 405 від 15.10.2001, а 01.07.2004 був переведений на посаду помічника прокурора Городенківського району.
Останнє місце роботи - Івано-Франківська обласна прокуратура; посада - прокурор відділу.
А тому суд просив надати до суду копії усіх документів, які пов`язані з роботою ОСОБА_1 в Городенківській прокуратурі у період з 15.10.2001 по 29.06.2002, зокрема (але не виключно): накази про призначення на посаду, надання відпусток, преміювання та інші; табелі обліку робочого часу; документи про призначення та виплату заробітної плати тощо.

На вказаний запит Івано-Франківська обласна прокуратура повідомила, що ОСОБА_1 в органах прокуратури Івано-Франківської області працює з 15.10.2021 по даний час. Так, згідно з наказом прокурора Івано-Франківської області від 15.10.2001 № 405 ОСОБА_2 призначений на посаду слідчого прокуратури Городенківського району, яку обіймав до 30.06.2004.
З відповіддю було направлено копії заяви ОСОБА_1 від 15.10.2001 про призначення на посаду, заяви від 29.06.2004 про переведення, наказів прокурора Івано-Франківської області від 15.10.2001 № 405 та від 01.07.2004 № 322, подання про присвоєння класного чину від 30.09.2002, витягу з наказу Генерального прокурора України від 18.10.2002 № 1134к про присвоєння класного чину, розрахункові листи про нарахування та відрахування з заробітної плати за період з 15.10.2001 по 29.06.2002.
Також вказано, що табелі обліку використання робочого часу за вказаний вище період знищено відповідно до акта від 04.01.2018.

Вказане дає підстави для висновку, що стаж позивача на посадах прокурорів (спеціальний стаж) є безперервним та на день звернення до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області становив 23 роки; половина строку навчання в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, з урахуванням того, що з 15 жовтня 2001 року позивач був прийнятий на роботу в органи прокуратури, складає 2 роки 22 дні; загалом - 25 років 22 дні. 

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів частини третьої статті 44 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду України мають право вимагати відповідні документи від підприємств, установ, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Тобто, за наявності сумнівів у достовірності зазначених позивачем відомостей відповідач не позбавлений права отримувати безоплатно від роботодавця позивача відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ним функцій контрольно-перевірочної роботи,  передбачених законом, зокрема, копії особових рахунків, платіжних відомостей, інших первинних документів, що підтверджують зазначену позивачем інформацію.

Отже, доводи апеляційної скарги загалом спростовані вищевказаними аргументами; решта доводів апеляційної скарги на законність ухвали суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.

Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення позовних вимог.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   
Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                    П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року в адміністративній справі № 300/8482/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. В. Кухтей	
Повне судове рішення складено  09.06.25