ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 677/1553/22
Провадження № 22-ц/820/1703/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Плінська І.П.,
       з участю        представниці позивача         ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа – Красилівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), про визнання батьківства за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 22 травня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа – Красилівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі – Відділ РАЦС), про визнання батьківства.
ОСОБА_2 зазначив, що з січня 2010 року сторони вступили у фактичні шлюбні стосунки, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. Від спільного проживання у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Державна реєстрація народження дитини була проведена відповідно до частин першої статті 135 Сімейного кодексу України (далі – СК України). Через рік після народження дитини сторони стали проживати окремо, але протягом усього часу позивач проявляв турботу про дочку, надавав їй матеріальну допомогу, виявляв цікавість щодо її життя та розвитку. Нещодавно позивач довідався про відсутність в актовому записі про народженні ОСОБА_4 відомостей про нього як батька дитини. Відтак він є біологічним батьком ОСОБА_4 і має намір узаконити своє батьківство.
За таких обставин ОСОБА_2 просив суд визнати його батьком дитини ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 22 травня 2025 року в позові відмовлено.
Суд керувався тим, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Така експертиза є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, а доказова цінність її переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Для з`ясування факту батьківства ОСОБА_2 судом призначалася молекулярно-генетична експертиза, проте ця експертиза не була проведена через неявку відповідачки ОСОБА_3 і дитини ОСОБА_4 до експертної установи. Оскільки неявка відповідачки разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних зразків не може бути розцінена судом як умисне ухилення учасника справи від участі в експертизі, то підстави для застосування наслідків такого ухилення відсутні. Отже позивач не довів належними та допустимими доказами факт свого батьківства щодо неповнолітньої ОСОБА_4 .

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності, які засвідчують походження дитини від певної особи. Призначена у справі молекулярно-генетична експертиза не була проведена через повторну неявку відповідачки разом із дитиною до експертної установи. Водночас факт походження неповнолітньої ОСОБА_4 від позивача ОСОБА_2 підтверджується показаннями свідків, численними світлинами та відеозаписами, згідно з якими на час народження дитини сторони проживали разом і вели спільне господарство, а ОСОБА_2 визнавав своє батьківство відносно дитини. Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3 і Відділ РАЦС не подали відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
Заслухавши учасницю судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.
Суд першої інстанції неправильно витлумачив норми статті 128 СК України та не застосував приписи статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України.
У зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Протягом 2010-2011 років ОСОБА_2 і ОСОБА_3 підтримували подружні відносини, проживали разом і вели спільне господарство, але не перебували у шлюбі.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 народила дочку ОСОБА_4 . Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведено в порядку, передбаченому статтею 135 СК України, тобто за прізвищем та за вказівкою матері.
Неповнолітня ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю ОСОБА_3 і перебуває на її утриманні.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Частиною 3 статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини першої статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.
В силу частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України . Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини . Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статі 135 цього Кодексу.
Із положень частини першої статті 135 СК України слідує, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Як передбачено статтею 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Статтею 76 ЦПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
За змістом статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В силу частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.  Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Із положень частини першої статті 103 ЦПК України слідує, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:  для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;  сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Як передбачено статтею 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що правовідносини між батьками та дітьми виникають на підставі їх кровної спорідненості, відомості про яку мають бути зареєстровані в установленому законом порядку.
Походження дитини від батька, який із матір`ю дитини не перебуває у шлюбі, засвідчується органом державної реєстрації актів цивільного стану за спільною заявою матері та батька дитини. У разі відсутності такої заяви батьківство визнається за рішенням суду.
Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 травня 2018 року (справа №591/6441/14-ц), щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Європейський суд з прав людини у справі «Калачова проти Російської Федерації» (Кalacheva v. Russian Federation, рішення від 7 травня 2009 року, заява №3451/05, пункт 34) вказав на те, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.
Висновок експертизи, у тому числі молекулярно-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
У разі ухилення учасника справи від участі в експертизі, зокрема нез`явлення його на експертизу або неподання ним експертам необхідних матеріалів, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Водночас, неявка особи, яка бере участь у справі, на експертизу або ухилення цієї особи від подання експертам необхідних матеріалів, якщо без цього провести експертизу неможливо, не є безумовною підставою для визнання чи відмови у визнанні судом факту, для з`ясування якого була призначена експертиза. Це питання вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від того, яка сторона, через які причини не з`явилася на експертизу або не подала експертам необхідних матеріалів, а також яке значення має для неї висновок експерта, беручи до уваги всі докази, що є у справі в їх сукупності.
За відсутності факту ухилення учасника справи від проведення експертизи відсутні підстави для застосування наслідків ухилення, передбачених статтею 109 ЦПК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2024 року у справі №686/3582/16-ц).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2022 року у справі №444/526/18 констатовано, що Європейський суд з прав людини у справі «Багнєвський проти Польщі» не побачив порушення статті 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у неможливості відмовитися від батьківства при встановленні факту відсутності біологічного зв`язку. В цьому рішенні зазначено, що національне законодавство не передбачає будь-яких заходів, які дадуть змогу змусити дитину пройти тести ДНК. Для Суду цей елемент має вирішальне значення для збалансування відповідних інтересів. Якщо інтереси заявників не сходяться з огляду на відмову дитини пройти ДНК-тест, перевага надається інтересам дитини. Суд усвідомлює, що проведення досліджень ДНК та можливість кожному їх дотримуватися є розвитком на судовому рівні, оскільки ці тести дозволяють з певністю встановити існування або відсутність біологічних зв`язків між різними людьми. Проте Суд нагадав, що він уже вважав, що необхідність захисту третіх сторін може виключити можливість змусити їх пройти деякі медичні тести, в тому числі аналіз ДНК. Такий висновок тим більше підтверджується і в цьому випадку, коли третьою стороною є дитина. Суд не бачить нічого свавільного чи непропорційного у рішенні національного суду, який віддавав більшу увагу інтересам дитини, ніж можливої зацікавленості заявника у отриманні перевірки біологічних даних. Крім того, він вважає, що вік дитини, яка була неповнолітньою на той час, зіграв свою роль у врахуванні його інтересу.
У цій же постанові Верховний Суд виснував, що законодавством України не передбачено право суду змусити дитину пройти тест ДНК для визнання батьківства позивача відносно неї.
Одним із доказів, яким ОСОБА_2 намагався підтвердити факт свого батьківства, був висновок судово-генетичної (молекулярно-генетичної) експертизи.
Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 червня 2023 року за клопотанням ОСОБА_2 у справі призначено молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої було доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. На вирішення експертів було поставлено питання: чи є ОСОБА_2 біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , народженої ОСОБА_3 .?
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , викликалися до експертної установи для відбору експериментальних зразків (біологічного матеріалу) на 10 серпня та 4 вересня 2023 року. В указані дні ОСОБА_2 прибув до експертної установи. Водночас відповідачка ОСОБА_3 і дитина ОСОБА_4 не з`явилися на відбір експериментальних зразків. Повідомлення про виклик ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до експертної установи повернулися до суду з відміткою відділення зв`язку про відсутність ОСОБА_3 за адресою місця проживання.
5 вересня 2023 року судовий експерт склав повідомлення №СЕ-19/102-23/13014-БД про неможливість проведення експертизи.
З огляду на те, що відповідачка разом із дитиною перебувають за кордоном, а з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що відповідачка ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_4 не прибули до експертної установи на відбір експериментальних зразків з поважних причин, а за відсутності факту ухилення ОСОБА_3 і ОСОБА_4 від проведення експертизи відсутні підстави для визнання факту, для з`ясування якого була призначена експертиза.
Водночас інші докази у справі, зокрема: показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , світлини та відеозапис сторін і дитини, - вказують на те, що до народження дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали разом і вели спільне господарство, а після народження дитини сторони спільно виховували та утримували дочку. При цьому позивач визнавав своє батьківство.
Крім того, зі складеного неповнолітньою ОСОБА_4 родинного дерева (т. 1 а.с. 7) слідує, що вона визнає позивача ОСОБА_2 своїм батьком.
Названі докази достовірно та об`єктивно підтверджують факт кровного споріднення дитини ОСОБА_4 і позивача ОСОБА_2 , а тому факт батьківства останнього відносно дитини є доведеним.
Висновок суду першої інстанції про відсутність належних і допустимих доказів походження неповнолітньої ОСОБА_4 від батька ОСОБА_2 є помилковим.
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до основних засад цивільного судочинства – змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України), обов`язків з доказування (статті 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, у якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач. При цьому, суд першої інстанції не достатньо обґрунтував свої висновки про те, чим спростовується твердження ОСОБА_2  щодо свого батьківства, якщо сама ОСОБА_3 це не спростовує, будучи повідомленою про дату судового засідання і не з`явившись до суду.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не дотримався норм матеріального та процесуального права, а тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.
Позов ОСОБА_2 слід задовольнити.
У зв`язку з задоволенням позову ОСОБА_3 повинна відшкодувати ОСОБА_2 обґрунтовано понесені ним витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 2 183 грн 28 коп. ((2481?0,4)+(2481?0,4?150%?0,8)).

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 22 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат між сторонами змінити.
Визнати  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Криворудка, Хмельницького району, Хмельницької області (актовий запис про народження №1 від 8 лютого 2011 року, зроблений Криворудською сільською радою Красилівського району Хмельницької області).
Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання – АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання – АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 ) 2 183 гривні 28 копійок судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 серпня 2025 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       Л.М. Грох

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Шовкун В.О.         
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 51