06.08.25
22-ц/812/1438/25
Справа № 484/1772/25                                   Головуюча у 1-й інстанції Шикеря І. А.
Провадження № 22ц/812/1438/25                         Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
 
Іменем України

6 серпня 2025 року                                                                м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої-судді: Ямкової О. О.,
суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,
із секретарем: Чистою В. В.
за участю: представниці позивача – Муравської О. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 ,
поданої від його імені адвокатом Калініним Сергієм Костянтиновичем,
на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 червня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Шикері І. А. у місті Первомайськ Миколаївської області об 11 год 30 хв зі складанням повного судового рішення, у справі
за позовом 
Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Коллект Центр»
до ОСОБА_1 
про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А: 

У квітні 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 104 972 грн 14 коп. кредитної заборгованості. 
В обґрунтування своїх вимог товариство зазначило, що 17 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем за допомогою використання одноразового ідентифікатора укладено два окремі договори про надання фінансових послуг №2113706200388 та №2113706213920. 
За умовами цих договорів ТОВ «Служба миттєвого кредитування» позичальникові ОСОБА_1 надала кредитні кошти у сумах 5 900 грн та 3 200 грн, зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом в розмірі 2% при орієнтовному строку їх повернення протягом 16 днів. У випадку продовження строку користування позичальником кредитними коштами після спливу 16 днів, умовами договорів передбачено збільшення процентної ставки на 1,64%, починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредитів, після чого, починаючи з 15 дня, наступного за відліком цього ж строку, передбачено збільшення процентів на 1,38%, та з 30 дня, наступного за орієнтовним днем повернення кредитів, вже на 2,65%. Граничний строк кредитування за кожним із договорів визначено в один рік. 
Втім, зобов`язання за договорами ОСОБА_1 не виконані та отримані кредитні кошти позичальником не повернуті ні в період орієнтовного строку кредитування, ані в період граничного строку кредитування.
Тому, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх обов`язків 1 грудня 2021 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступила право вимоги до ОСОБА_1 іншому кредитору Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на підставі договору факторингу, яке в свою чергу, передало право вимоги за цими кредитними договорами позивачу ТОВ «Коллект Центр» на підставі укладеного 10 січня 2023 року договору відступлення права вимоги.
За таких обставин та на момент звернення ТОВ «Коллект Центр» до суду заборгованість позичальника за договорами про надання фінансових послуг складає: за договором №2113706200388 – 5 900 грн за тілом кредиту та 109 674 грн 51 коп. за процентами за користування кредитом; за договором №2113706213920 – 3 200 грн за тілом кредиту та 59 484 грн 48 коп. боргу за процентами, з яких позивач за принципом співмірності та пропорційності просить суд стягнути з позичальника борг за: договором №2113706200388 від 17 травня 2021 року 5 900 грн тіла кредиту та 62 158 грн 86 коп. процентів; договором №2113706213920 від 17 травня 2021 року - 3 200 грн тіла кредиту та 33 713 грн 28 коп. процентів, а усього 104 972  грн 14 коп. загальної заборгованості. 
У відзиві на позовну заяву відповідач, від імені якого діє представник, вважав позовні вимоги частково обґрунтованими, а саме в частині боргу за тілом кредиту та процентами за 16ть днів за ставкою 2% відповідно до графіків платежів у сумах відповідно 1 888 грн та 1 024 грн. Заперечував проти стягнення процентів за інший період, так як вважав, що умовами договору передбачено їх сплату лише за орієнтовний строк кредитування. Тому відсутні підстави для нарахування процентів, після спливу строку кредитування. Посилався на відповідну судову практику та просив розподілити судові витрати у відповідності до положень статті 141 ЦПК України. 
У відповіді на відзив позивач вказав на помилковість позиції відповідача щодо строку кредитування, так як граничним строком кредитування у договорі визначено один рік. 
У запереченнях на відповідь на відзив відповідач, діючи через свого представника, наполягав на необхідності нарахування процентів у відповідності до узгодженого з ним графіку платежів, посилаючись на неможливість нарахування процентів поза межами закінчення строку дії кредитного договору з підстав зазначених ним у відзиві на позовну заяву. 
У поданих до суду додаткових поясненнях позивач додатково зазначив, що граничним строком кредитування відповідно до умов укладених договорів є рік та навів лексичну річницю між поняттями граничний та орієнтовний, а також наголосив про узгодження з відповідачем умов укладених з ним договорів. 
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 червня 2025 року позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 2113706200388 від 17 травня 2021 року у загальному розмірі 68 058 грн 86 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 900 грн та заборгованості за процентами користування кредитом у розмірі 62 158 грн 86 коп., а також за договором №2113706213920 від 17 травня 2021 року у загальному розмірі 36 913 грн 28 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 200 грн та заборгованості за процентами користування кредитом у розмірі 33 713 грн 28 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства 2 397 грн 97 коп. витрат по сплаті судового збору та 25 000 грн витрат на правничу допомогу.
При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , діючи через свого представника Калініна С. К., посилався на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та без надання належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому просив його скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову щодо стягнення з нього на користь товариства заборгованості за укладеними договорами, яка складається з тіла кредитів у розмірі 5 900 грн та 3 200 грн, а також процентів за користування кредитними коштами на суми 1 888 грн та 1 024 грн. При цьому просив перерозподілити судові витрати та стягнути з позивача на його користь 10 000 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. 
На думку відповідача суд не звернув увагу на те, що розмір процентів, про стягнення яких просив позивач не відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства, оскільки згідно з умовами договорів кредити надавалися на строк зазначений у анкеті заяві та графіку платежів, з орієнтовним строком їх повернення за спливом 16 днів з моменту отримання кредитних коштів, внаслідок чого проценти підлягають сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту відповідно у розмірах 1 888 грн та 1 024 грн. 
Вважав безпідставним посилання нового кредитора на пункт 1.9. договору, та нарахування процентів за користування кредитами за більший, ніж 16 днів період, оскільки річний термін, передбачений пунктом 1.9 договору на його думку застосовується для обмеження терміну пролонгацію договору, яку сторони не здійснювали. Внаслідок таких умов, за закінченням строку дії договору, у кредитора немає підстав для подальшого нарахування процентів за будь-якою ставкою та зазначене суперечить розумності, як засаді приватного права.
Зазначав, що позивач пред`явивши цей позов надав власний розрахунок заборгованості та розрахунок заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал», в той час, як ці розрахунки не містять механізму, способу нарахування усіх складових заборгованості, а саме бази нарахування процентів, періоду їх нарахування та розміру процентів, застосованого за період прострочення, а також даних про внесення відповідачем платежів, і тому не могли бути прийняті судом до уваги.
Заперечував щодо розміру витрат, які поніс позивач, на правничу допомогу, вважаючи їх завищеними та неспівмірними складності справи, і обсягу виконаних представником робіт, а також такими, що не відповідають критеріям розумності та справедливості, а тому вони не мають перевищувати суму у розмірі 10 000 грн. Однак і такі вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на відсутність доказів надання правничої допомоги. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважав її доводи необґрунтованими, а рішення суду таким, що відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, переважно з аргументів аналогічних, викладених ним раніше у позовній заяві та відповіді на відзив. Звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що пунктом 1.9 кредитного договору визначено граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) в один рік. 
Наполягав на законності стягнення витрат на правничу допомогу та їх відповідності умовам укладеного договору між клієнтом і адвокатом, а також виконання усіх перелічених послуг. Заперечував щодо стягнення з позивача витрат на правничу допомогу на користь відповідача вважаючи, що їх стягнення не можна вважати розумним та справедливим, виходячи з того, що спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням умов кредитних договорів. Вважав їх завищеними та необґрунтованими, у зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні такої вимоги або суттєво зменшити їх розмір. 
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймають участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 
За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статей 1046, 1049 ЦК України визначається, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
З матеріалів справи вбачається, що 17 травня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 , який зареєструвався на сайті товариства, після отримання ним інформації про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредитів, укладено договори про надання фінансових послуг № 2113706200388 з додатком №1 до нього на суму 5 900 грн та № 2113706213920 з додатком №1 до нього на суму 3 200 грн з орієнтовним строком кредитування в 16 днів та в межах граничного строку повернення кредитних коштів в один рік, які підписані позичальником за допомогою одноразового цифрового ідентифікатору (а.с.8-10, 11,12-13, 14-15, 16-18,19,20-21,22-23).
За умовами пунктів 1.4 та 1.9 цих договорів його сторонами визначено, що проценти за користування кредитом протягом фактичного строку користування та в межах граничного розраховуються наступним чином: 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати усіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтованого строку повернення кредиту (16днів); зі збільшення процентної ставки, зазначеної у пункті 1.4а (2%), на 1,64%, починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту; а починаючи з 15 дня, наступного за відліком цього ж строку, на 1,38%; та з 30 дня наступного за орієнтовним днем повернення кредиту, вже на 2,65% (а.с.8-10, 16-18).
Сторонами погоджено, що реальна річна процентна ставка за обома договорами становить 730% річних (732% річних у високосний рік) при нарахуванні 2% у день; 1302,36 % річних (1306% річних у високосний рік) при збільшенні процентної ставки на 1,64% у день; 1711,7 % річних (1769,68% річних у високосний рік) при збільшенні процентної ставки на 1,38% у день; 2 735,45% річних (2 743,05% річних у високосний рік) при збільшенні процентної ставки на 2,65% у день (пункт 4.2. договору).
Отже, усі посилання відповідача та його представника про неправильність нарахування процентів, після закінчення орієнтовного строку повернення кредиту (16 днів), при продовженні фактичного користування позичальником кредитними коштами за обома договорами та невиконанні обов`язку з повернення сум, не є слушними, оскільки саме такі умови договорів погоджені сторонами, зокрема, шляхом прийняття цієї пропозиції ОСОБА_1 та підписання ним цих умов. Щодо відсутності подальшої пролонгації договорів, то позивач цими обставинами свої позовні вимоги не обґрунтовував, з огляду на те, що пролонгація цих договорів можлива лише після спливу їх граничних строків, але вимоги товариством пред`явлено виключно в їх межах. 
Як слідує з повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Вей Фор Пей» 17 травня 2021 року о 04 год. 46 хв. 08 сек. ним здійснено грошовий переказ в розмірі 5 900 грн на платіжну картку НОМЕР_1 у відповідності до умов договору про надання фінансових послуг №2113706200388, та грошовий переказ в розмірі 3 200 грн на цю ж платіжну картку у MONObank у відповідності до умов договору про надання фінансових послуг №2113706213920, які укладено між сторонами (а.с. 7, 29).
1 грудня 2021 року первісним кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» за договором факторингу, укладеним з ТОВ «Вердикт Капітал», відступлено право грошової вимоги до боржників щодо погашення заборгованості, строк платежу за якою настав (наявна вимога), зокрема, за укладеними з ОСОБА_1 договорами (а.с.35-36, 38-41). 
Тобто первісним кредитором, яким є ТОВ «Служба миттєвого кредитування», факторові, яким став ТОВ «Вердикт Капітал», передано право грошової вимоги до боржника, яким є ОСОБА_1 , стосовно погашення заборгованості, строк платежу за якою настав (наявна вимога).
Для цього передана фінансова документація, в тому числі, з розрахунку вимоги, строк платежу якої настав: загальним розміром 40 002 грн, що складається з 5 900 грн тіла кредиту та 34 102 грн процентів за договором №2113706200388; а також загальним розміром 21 696 грн, що складається з 3 200 грн тіла кредиту та 18 496 грн процентів за договором №2113706213920. Суми боргу за обома договорами розраховані на підставі умов, викладених у їх пунктах 1.4, за період з 17 травня по 30 листопада 2021 року (а.с.8-10, 27зв-28, 40, 29зв-30, 16-18, 41). 
Також умовами цього договору факторингу (пункт 2.5.) передбачено право фактора здійснити наступне відступлення права вимоги будь-якій третій особі та здійснити нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані клієнтом) з дати відступлення прав вимоги за договорами фінансових послуг (пункт 2.3) за умови дотримання вимог чинного законодавства, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржником грошових зобов`язань відповідно до законодавства та умов договору фінансових послуг. Тобто за цим договором фактор одержує право вимагати від боржника належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами фінансових послуг, право вимоги за яким передається (пункт 2.3-2.5).
Отже, за умовами договору факторингу від первісного кредитора фактору передано право вимоги до боржника ОСОБА_1 , строк виконання, якої настав, без передачі фактору права майбутньої вимоги.
У подальшому, 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило отримане право вимоги позивачу ТОВ «Коллект Центр», передавши до укладеного договору в додатках реєстр боржників та розрахунки заборгованості (а.с.42-45, 46-50). 
Зокрема, документацією за правом вимоги до ОСОБА_1 із розрахунком заборгованості, як за отриманим правом вимоги, строк платежу за якою настав, так і за самостійним нарахуванням фактором процентів, після отримання цього права вимоги, внаслідок чого ТОВ «Вердикт Капітал» нарахував та передав позивачу заборгованість за договором №2113706200388 на загальну суму 115 574 грн 51 коп., яка складається з: 5 900 грн тіла кредиту та нарахованих процентів у розмірі 109 674 грн 51 коп. за період з 17 травня 2021 року по 10 січня 2023 року; а також за договором№ 2113706213920 у загальному розмірі 62 684 грн 48 коп., яка складається з: 3 200 грн тіла кредиту та нарахованих процентів у розмірі 59 484 грн 48 коп. за період з 17 травня 2021 року по 10 січня 2023 року (а.с.31, 32, 42-50).
Отже, ТОВ «Вердикт Капітал» передав ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за договорами, укладеними ТОВ «Служба миттєвого кредитування» з  ОСОБА_1 , не лише в межах умов раніше укладеного договору факторингу, тобто за правом вимоги, строк платежу, за якою настав до 21 грудня 2021 року, а і за боргом, який сам нарахував, без отримання права майбутньої вимоги, починаючи з 21 грудня 2021 року, та за межами граничного строку договорів, тобто після 16 травня 2022 року.
За положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Відповідно до статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За розрахунками первісного кредитора та позивача, як правонаступника, відповідачем належним чином умови договорів не виконані та отримані кредитні кошти не повернуті. 
Тому, враховуючи наведене та вимоги статті 526 ЦК України, за якими зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача з відповідача ОСОБА_1 суми основного боргу та процентів за користування кредитними коштами у відповідності до умов договору, але помилився з визначенням періоду їх нарахування. 
Згідно до змісту досліджених місцевим та апеляційним судом договорів та паспортів споживчого кредиту, а також графіків платежів, що підписані відповідачем, сторонами договорів чітко визначено, як орієнтовний строк повернення кредиту не пізніше 16 днів з відповідним розміром процентів, так і подальший граничний строк дії договору з відповідним нарахуванням за кожний окремий період користування кредитними коштами збільшеного фіксованого розміру процентів.
Між тим, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, що здійснений первісним кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування», на момент передачі права вимоги, строк платежу, який настав, у відповідача за умовами договорів про надання фінансових послуг утворилася заборгованість: за договором №2113706200388 по основному боргу у розмірі 5 900 грн, яка не оспорюються позичальником, та заборгованість за процентами на суму 34 102 грн, з яких позивач визнає заборгованість у розмірі 1 888 грн, а всього на загальну суму 40 002 грн; та за договором №2113706213920 по основному боргу у розмірі 3 200 грн, яка не оспорюються позичальником, та заборгованість за процентами на суму 18 496 грн з яких позивач визнає заборгованість у розмірі 1 024 грн, а всього на загальну суму 21 696 грн, що разом складає 61 698 грн (а.с. 27зв-28зв, 29зв-30зв).
Втім, позивачем заявлено не про стягнення загальної суми боргу, платіж за якою настав станом на 1 грудня 2021 року на загальну суму 61 698 грн за обома кредитними договорами, а про стягнення з позичальника суми основного боргу за кредитом хоча і зменшеного розміру, але безпідставно додатково нарахованих фактором процентів за період з 1 грудня 2021 року, як дня передачі грошової вимоги, платіж за якою настав, та до 10 січня 2023 року, що суперечить предмету договору факторингу, визначеного за його умовами у пункті 1, та за спливом граничного строку дії кредитних договорів (а.с.35-37, 8-10, 16-18). 
Тобто поза увагою місцевого суду залишилися обставини стосовно предмету договору факторингу та розміру грошової вимоги первісного кредитора до боржника з приводу погашення боргу, строк платежу за якою настав (наявної, а не майбутньої вимоги), внаслідок чого помилково враховані до стягнення з відповідача суми процентів, що перевищують суму наявної грошової вимоги за боргами за обома кредитними договорами та складають 40 002 грн та 21 696 грн процентів відповідно, як суми платежів, строк виконання яких настав на час передачі первісним кредитором вимоги фактору. 
Тому, враховуючи доводи відповідача, узгоджені умови кредитних договорів та зміст предмету договору факторингу, колегія суддів вважає, що у позичальника мали місце законні очікування того, що з передачею первісним кредитором фактору грошової вимоги, строк виконання якої настав, підстав для додаткового нарахування процентів після цієї дати не відбуватиметься, оскільки наведені обставини надавали право новому кредитору лише на нарахування процентів виключно в порядку, передбаченому положеннями статті 625 ЦК України.
За таких обставин пред`явлені вимоги про стягнення кредитної заборгованості підлягали частковому задоволенню, а саме у розмірі, визначеному первісним кредитором станом на 30 листопада 2021 року за договором №2113706200388 по основному боргу у розмірі 5 900 грн та заборгованість за процентами на суму 34 102 грн, а всього на загальну суму 40 002 грн, та за договором №2113706213920 по основному боргу у розмірі 3 200 грн та заборгованість за процентами на суму 18 496 грн, а всього на загальну суму 21 696 грн, що разом за обома договорами складає 61 698 грн. 
Між тим, суд першої інстанції помилився в оцінці зазначених обставин при вирішенні позовних вимог із застосуванням норм матеріального права, внаслідок чого рішення суду в цій частині підлягає зміні з підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, із частковим задоволенням пред`явлених позовних вимог.
Враховуючи зміну судового рішення в частині підстав та обставин часткового задоволення позову, слід змінити і судове рішення в частині розподілу судових витрат та правової допомоги.
Так, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України у зв`язку із зміною рішення суду першої інстанції, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 423 грн 78 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.
При визначенні розміру витрат, що понесені позивачем на правову допомогу, слід врахувати часткове задоволення позовних вимог, а також доводи відповідача, які викладені ним, як у суді першої інстанції, так і в змісті апеляційної скарги стосовно неспіврозмірності стягнутих з нього витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000 грн складності справи та витраченому часу на надання правничої допомоги, а також можливості їх обчислення у сумі, що складає 10 000 грн.
Так, у відповідності до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Тому за результатами розгляду справи між сторонами підлягають розподілу розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення цих витрат.
Позивачем на підтвердження понесення ним витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 25 000 грн до матеріалів справи надано заявку на надання юридичної допомоги № 559 від 1 лютого 2025 року на отримання послуг усної консультації з вивченням документів тривалістю 2 години, вартістю 4 000 грн, надання письмової консультації з вивчення документів тривалістю 1 годину, вартістю 3 000 грн та складання позовної заяви про стягнення боргу тривалістю 6 годин, загальною вартістю 18 000 грн (а.с.58), виконання яких прийнято позивачем від Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» за витягом з акту №5 про надання юридичної допомоги від 28 лютого 2025 року (а.с.59) на підставі договору про надання правової допомог № 01-07/2024 від 1 липня 2024 року (а.с.55-56) та затверджених тарифів (а.с.56зв-57).
За наведених обставин та обґрунтованих заперечень відповідача, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню з відповідача до 10 000 грн, тим самим змінити рішення суду першої інстанції і в цій частині. 
В той же час розподіляючи судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, з огляду на зміну судового рішення та положення статтей 137, 141 ЦПК України, з позивача ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 706 грн 93 коп. сплаченого ним судового збору.
При визначені розміру витрат, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача, за надання правової допомоги, слід врахувати зміст договору б/н/25 про надання професійної правничої допомоги від 9 червня 2025 року (а.с.137-138) із додатком №1 до договору від тієї ж дати про узгодження суми винагороди (гонорару) у розмірі 10 000 грн у відповідності до затверджених тарифів та актом виконаних робіт, підписаних лише керуючим Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» (а.с.139, 140зв, 141), а також доводи та заперечення представника позивача та обсяг задоволених вимог апеляційної скарги, та стягнути на користь ОСОБА_1 4 000 грн витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені представником ОСОБА_2 , задовольнити частково. 
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 червня 2025 року змінити, зазначивши про часткове задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» за договором про надання фінансових послуг №2113706200388 від 17 травня 2021 року заборгованість у загальному розмірі 40 002 грн, яка складається з: 5 900 грн заборгованості за тілом кредиту та 34 102 грн заборгованості за процентами за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» за договором про надання фінансових послуг №2113706213920 від 17 травня 2021 року заборгованість у загальному розмірі 21 696 грн, яка складається з: 3 200 грн заборгованості за тілом кредиту та 18 496 грн заборгованості за процентами за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 10 000 грн витрат на правничу допомогу та 1 423 грн 78 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 4 000 грн витрат на правничу допомогу та 706 грн 93 коп. судового збору, сплаченого за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча                                                                О. О. Ямкова

Судді                                                                           Т. В. Крамаренко 

                                                       О. В. Локтіонова