ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" серпня 2025 р.                                             Справа №921/145/25
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді                               Орищин Г.В.
суддів                               Галушко Н.А.
                              Желік М.Б.
секретар судового засідання Хом`як Х.А.
розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Микулинецький Бровар»
на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 23.06.2025 (повну ухвалу складено 26.06.2025, суддя І.П. Шумський)
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Микулинецький Бровар» про забезпечення доказів
у справі №921/145/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Микулинецький Бровар», м. Микулинці,
до відповідача Приватного акціонерного товариства «Опілля», м. Тернопіль 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Пивоварня «Опілля», м. Тернопіль
про визнання недійсними:
- п. 10 рішення загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Опілля» від 15.11.2023, оформленого протоколом № 1 від 28.11.2023;
- п. 9 рішення загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Опілля» від 24.04.2024, оформленого протоколом № 1 від 09.05.2024;
- п. 11 рішення загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Опілля» від 25.02.2025, оформленого протоколом №1 від 04.03.2025.

за участю представників:
від позивача – Зімін М.В. (в режимі відеоконференції), Сендега Т.Р.
від відповідача – Деркач С.С. (в режимі відеоконференції)
від третьої особи – не з`явились

Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Микулинецький Бровар» звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Приватного акціонерного товариства (далі ПрАТ) «Опілля» про визнання недійсними:
- п. 10 рішення загальних зборів акціонерів ПрАТ «Опілля» від 15.11.2023, оформленого протоколом № 1 від 28.11.2023;
- п. 9 рішення загальних зборів акціонерів ПрАТ «Опілля» від 24.04.2024, оформленого протоколом № 1 від 09.05.2024;
- п. 11 рішення загальних зборів акціонерів ПрАТ «Опілля» від 25.02.2025, оформленого протоколом №1 від 04.03.2025 (з врахуванням заяви б/н від 11.06.2025 (вх. №4310 від 13.06.2025) про зміну предмету позову).
Ухвалами місцевого господарського суду від 19.03.2025  позовну заяву ТОВ «Микулинецький Бровар» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також залучено до у часті у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Пивоварня «Опілля» як тертю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.
В ході підготовчого провадження позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів, шляхом витребування у ПрАТ «Опілля» належним чином завірених копій договорів оренди нерухомого майна (з відповідними змінами та доповненнями до них), договорів оренди обладнання (з відповідними змінами та доповненнями до них), укладених протягом 2023-2024 років між відповідачем та третьою особою. Обґрунтовуючи доцільність забезпечення доказів, позивач (з врахуванням заяви про зміну предмета позову) покликається на те, що оспорюваними пунктами рішень були проголосовані питання про надання згоди на вчинення значних правочинів (а фактично значних правочинів із заінтересованістю), за яке не мав права голосувати акціонер товариства ТОВ «Обрій – 2005», адже його власники (бенефіціари) є афілійованими особами з третьою особою, в інтересах якої було винесено це питання на голосування, позитивно проголосоване та реалізовано шляхом укладення договорів оренди нерухомості та майна. Припускаючи, що вказані договори можуть бути втрачені, позивач звернувся до суду з відповідною заявою.
Розглянувши заяву позивача про забезпечення доказів, Господарський суд Тернопільської області 23.06.2025 постановив ухвалу, якою відмовив в її  задоволенні, оскільки встановив, що подана позивачем заява про забезпечення доказів не містить достатніх обґрунтувань існування ризику чи загрози того, що докази, про забезпечення яких він просить, можуть бути втрачені чи їх подання стане згодом неможливим або утрудненим. Із заяви про забезпечення доказів вбачається, що така за своєю правовою природою має характер не забезпечення певного доказу з метою унеможливлення його втрати або уникнення ситуації, коли згодом подання такого доказу буде утруднене чи унеможливлене, а фактично є заявою про витребування доказів, що не узгоджується зі змістом ст.110 ГПК України та не відповідає способам забезпечення доказів, визначеним частиною другою вказаної статті.
Позивач, не погодившись з постановленою ухвалою місцевого господарського суду, оскаржив її в апеляційному порядку, оскільки вважає, що місцевий господарський суд допустив порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим прийшов до хибного висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення доказів. Так, апелянт покликається на те, що на його неодноразові адвокатські запити, які були скеровані на адреси відповідача та третьої особи протягом березня та червня 2025 щодо витребування належним чином завірених копій договорів оренди нерухомого майна та оренди обладнання (з відповідними змінами та доповненнями до них), останні відповіді не надали. Позивач стверджує, що до матеріалів справи ним самостійно було долучено ряд договорів оренди нерухомого майна та оренди обладнання, укладених між відповідачем та третьою особою протягом 2022-2023 років, проте, позивач переконаний, що перелік договорів між відповідачем та третьою особою є значно більшим. Таким чином, у зв`язку з наявною інформацією про існування договорів, позивач просив суд забезпечити докази шляхом витребування у відповідача всіх договорів оренди майна та обладнання, укладених між відповідачем та третьою особою протягом 2022-2024 років, оскільки через процесуальну поведінку відповідача позивач припускає, що ці докази (договори) можуть бути втрачені, або їх подання в майбутньому може стати неможливим.
Крім цього, позивач подав суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що докази про забезпечення яких просив заявник містять інформацію про осіб з якими було укладено значні правочини, що надає змогу прослідкувати афілійованість та заінтересованість пов`язаних осіб. Таким чином, докази які позивач просив забезпечити є важливими для повного та об`єктивного дослідження дійсних обставин справи, підтверджують заінтересованість ТОВ «Обрій-2005» та, як наслідок, порушення відповідачем ч. 12 ст. 107 Закону України «Про акціонерні товариства». Заявник просив про забезпечення доказів, які стосуються предмету доказування і мають значення для вирішення справи, а тому існують обґрунтовані підстав припускати, що засіб доказування може бути втрачений. Враховуючи надані пояснення необхідно дійти до висновку, що позивачем належним чином обґрунтовано мету вжиття заходів забезпечення доказів та обставини, для доказування яких вони необхідні, пов`язаність з позовними вимогами і необхідність забезпечення доказів яка ґрунтується на існуючих з боку відповідача перешкодах у їх наданні для огляду під час судового розгляду. За таких обставин, висновок місцевого суду про відсутність передбачених ст. 110 ГПК України правових підстав для забезпечення доказів шляхом їх витребування, суперечить нормам чинного процесуального права. 
За вказаних обставин, позивач просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду та ухвалити нове судове рішення, яким клопотання ТОВ «Микулинецький Бровар» про забезпечення доказів задоволити.
Відповідач, скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи позивача, покликаючись на те, що останній не обґрунтував належним чином необхідності забезпечення доказів шляхом їх витребування та не навів в заяві об`єктивних обставин, на підставі яких вважає, що докази, про забезпечення яких він просить суд, можуть бути втрачені або їх подання стане згодом неможливим або утрудненим. Крім цього, позивач не зазначив та не надав доказів на підтвердження реальної можливості втрати цих доказів чи неможливості їх подання згодом. На переконання відповідача, доводи позивача про можливу втрату договорів, є надуманими і такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами, та носять характер припущень. Відповідач також звертає увагу суду на предмет позову у цій справі, яким є матеріально-правова вимога про визнання недійсними частково рішень загальних зборів акціонерів ПрАТ «Опілля», тобто між сторонами наявний корпоративний спір. Водночас, договори про які зазначає позивач та просить їх забезпечити шляхом витребування, не входять до предмету доказування та дослідження їх судом в межах заявлених позовних вимог в рамках цієї справи, що в черговий раз підтверджує відсутність підстав передбачених ч. 1 ст. 110 ГПК України, для забезпечення таких доказів. На думку відповідача, позивач намагається через подання заяви про забезпечення доказів легалізувати документи/докази, які ним не були подані вчасно разом із першою заявою по суті (позовною заявою), оскільки долучені позивачем договори (як із письмовими поясненнями від 02.06.2025, так із заявою про зміну предмету позову від 11.06.2025), які просить позивач забезпечити шляхом їх витребування у відповідача, були наявні у позивача ще до звернення до суду із даним позовом, проте ним не подані разом із першою заявою по суті. Отож, за вказаних обставин, відповідач вважає, що підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та, відповідно, для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображений у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду; за клопотаннями представників позивача та відповідача розгляд справи відбувався в режимі відеоконференції.
В дане судове засідання прибули представники позивача та відповідача, які підтримали свої доводи, міркування та заперечення, викладені у їх процесуальних документах.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам справи, проаналізувавши доводи, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї в сукупності з поясненнями представників сторін, судова колегія не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги з огляду на таке:
В ході підготовчого провадження позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів, шляхом витребування в ПрАТ «Опілля» належним чином завірених копій договорів оренди нерухомого майна та договорів оренди обладнання (з відповідними змінами та доповненнями до них), укладених протягом 2023-2024 років між відповідачем та третьою особою.
Обґрунтовуючи доцільність забезпечення доказів, позивач (з врахуванням заяви про зміну предмета позову) покликається на те, що оспорюваними пунктами рішень були проголосовані питання про надання згоди на вчинення значних правочинів (а фактично значних правочинів із заінтересованістю), за яке не мав права голосувати акціонер товариства ТОВ «Обрій – 2005», адже його власники (бенефіціари) є афілійованими особами з третьою особою, в інтересах якої було винесено це питання на голосування, позитивно проголосовано та реалізовано шляхом укладення договорів оренди нерухомості та майна.
Звертаючись з позовом до суду позивач наголошував на неможливості долучення ним до позовної заяви, зокрема, договорів оренди нерухомого майна, договорів оренди обладнання, укладених протягом 2022-2024 років між відповідачем та третьою особою.
12.03.2025 на адресу відповідача та третьої особи були скеровані адвокатські запити, у яких він просив надати копії вищевказаних документів. Відповідач у листі від 25.03.2025 повідомив про продовження розгляду адвокатського запиту до 21.04.2025 включно. Третя особа, всупереч положень статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповіді на адвокатський запит не надала. Разом з тим, Господарський суд Тернопільської області в ухвалі від 12.05.2025 відмовив позивачу у задоволенні клопотання про витребування доказів – договорів оренди нерухомого майна, договорів оренди обладнання, укладених протягом 2022-2024 років між відповідачем та третьою особою.
07.06.2025 на адресу відповідача вкотре було скеровано адвокатський запит з проханням надати належним чином завірені копії договорів оренди нерухомого майна і договорів оренди обладнання (зі змінами та доповненнями до них), які були укладені між відповідачем (як орендодавцем) та третьою особою (як орендарем) протягом 2023-2024 років, відповідь на який не надано.
Вказані обставини дають позивачу підстави припустити, що засіб доказування (договори) можуть бути втрачені, так само збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим. Натомість, забезпечення даних доказів шляхом витребування у відповідача вказаних договорів зробить можливим доведення обставин на яких ґрунтуються позовні вимоги, з врахуванням заяви про зміну предмета позову.
Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи (ст. 73, 74 ГПК України).
Відповідно до ст. 110 ГПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.
Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви. Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.
З аналізу статті 110 ГПК України слідує, що суд має забезпечити докази, якщо: 1) є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений; 2) збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.
Отож, необхідною умовою для забезпечення доказів є наявність підстав припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим. Таким чином, забезпечення доказів надає додаткову гарантію збереження доказів.
Заходи забезпечення доказів вживаються судом саме з метою збереження доказу, на який посилається учасник справи, та запобіганню неможливому або утрудненому поданню учасником справи такого доказу до суду у майбутньому для доведення обґрунтованості своєї правової позиції, тому такі заходи спрямовані на недопущення знищення чи втрати доказів. Крім цього, забезпечення доказів надає додаткову гарантію не лише збереження доказів, а й їх дослідження судом, позаяк застосовується з метою запобігання настанню негативних наслідків, тобто вжиття судом невідкладних заходів до закріплення у визначеному процесуальному порядку фактичних даних з метою використання їх як доказів при розгляді господарських справ.
Вжиття заходів забезпечення доказів є обґрунтованим лише у разі, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим. Таким чином, обов`язок обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів покладається саме на заявника.
Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Тобто, це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки у сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеному у постановах від 03.07.2019 у справі №9901/845/18 та від 11.03.2020 у справі №9901/608/19, Верховного Суду від 31.05.2023 у справі № 910/9677/21.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
З огляду на вказане, заявник повинен довести наявність підстав, що подача відповідних доказів стане згодом неможливою або утрудненою. Суд не може вжити заходи по забезпеченню доказів лише на підставі міркувань учасника, що носять характер припущень.
Здійснюючи розгляд такої заяви по суті, суд досліджує, зокрема, зміст наведеного обґрунтування необхідності забезпечення доказів, встановлює наявність або відсутність підстав для забезпечення доказів.
Отож, як було зазначено вище, звертаючись до суду із заявою про забезпечення доказів шляхом їх витребування, позивач, в обґрунтування своїх доводів, зазначив, що при зверненні з цим позовом до суду відповідні докази самостійно він отримати не зміг, як і не зміг отримати такі шляхом скерування 12.03.2025 адвокатських запитів на адреси відповідача та третьої особи, що слугувало підставою для звернення позивача до суду з клопотанням про їх витребування в порядку ст. 81 ГПК України, в задоволенні якого судом першої інстанції відмовлено. Скерований 07.06.2025 адвокатський запит на адресу відповідача було залишено останнім без задоволення. З огляду на вказане, позивач припускає, що договори (докази), які він просить забезпечити шляхом їх витребування, можуть бути втрачені, а збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим. Забезпечення доказів зробить можливим доведення обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмету позову.
Розглянувши вказану заяву позивача, судова колегія вважає за доцільне наголосити, що предметом позову у цій справі є матеріально-правова вимога про визнання недійсними частково рішень загальних зборів акціонерів ПрАТ «Опілля», що вказує на наявність між сторонами корпоративного спору. Водночас, договори про які зазначає позивач та просить їх забезпечити шляхом витребування, не входять до предмету доказування та дослідження в межах заявлених позовних вимог в рамках цієї справи, оскільки предметом цього спору є визнання недійсним в частині рішень загальних зборів акціонерів. Разом з тим, подана ТОВ «Микулинецький Бровар» заява про забезпечення доказів не містить достатніх обґрунтувань існування ризику чи загрози того, що докази, про забезпечення яких просить позивач, можуть бути втрачені чи їх подання стане згодом неможливим або утрудненим, як обов`язкової умови для забезпечення доказів у порядку ст. 110 ГПК України.
Крім цього, позивач не подав суду доказів, які б свідчили про його звернення, у відповідності до приписів п. 4 ч. 1 ст. 27 та ст. 113 Закону України «Про акціонерні товариства», до ПрАТ «Опілля» з вимогами про надання можливості ознайомитися з інформацією і документами щодо діяльності товариства .
Судова колегія також зазначає, що наведений позивачем перелік доказів сформульований ним узагальнено та вказано період 2023-2024 роки, без належної конкретизації, а подана заява не містить чітко визначеного переліку договорів, забезпечити які вважає за необхідне позивач.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена відповідно до норм чинного законодавства та встановлених обставин справи.
Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування постановленої ухвали.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:
В задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Микулинецький Бровар» відмовити.
Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 23.06.2025 про відмову у забезпеченні доказів у справі № 921/145/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає оскарженню.
Справу повернути в Господарський суд Тернопільської області.

повна постанова складена 29.08.2025

Головуюча суддя                               Г.В. Орищин

суддя                               Н.А. Галушко

суддя                                                                                 М.Б. Желік