ПОСТАНОВА                                                    
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                             
 
20 серпня 2025 року
м. Київ
 
справа № 621/946/21
провадження № 61-8249св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,
відповідачі за зустрічним позовом: Садівниче товариство «Дружба», ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 25 травня 2023 року 
у складі судді Овдієнко В. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2024 рокуу складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлаки І. В., 
Маміної О. В. та касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем, визнання таким, що одноособово прийняв спадщину, визнання першочергового права на членство у Садівничому товаристві «Дружба» (далі - СТ «Дружба») в порядку спадкування за законом.
 
Позов мотивований тим, що 25 березня 1983 року батько позивача
ОСОБА_4 був прийнятий в члени СТ «Дружба» та отримав 
у користування земельну ділянку № НОМЕР_1 . 
 
Рішенням адміністрації і профкому заводу «Електроважмаш» від 22 лютого 
1986 року № 20 дозволено садоводу ОСОБА_4 збудувати літній садовий будинок на ділянці № НОМЕР_1 . Після побудови садового будинку ОСОБА_4 за життя не отримав правовстановлюючих документів про належність йому вищезазначеного літнього садового будинку.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, внаслідок чого відкрилася спадщина, яка складається з членства в СТ «Дружба», права користування земельною ділянкою № НОМЕР_1 в СТ «Дружба» і права забудовника садового будинку, розташованого на цій земельній ділянці.
 
15 липня 2017 року позивач звертався до голови СТ «Дружба» із заявою про переоформлення права користування 1/2 частини садової ділянки НОМЕР_1 на свого сина, ОСОБА_5 та отримав відповідь про відсутність правових підстав для реєстрації більше одного члена садівничого товариства на одній земельній ділянці. Також позивач після смерті спадкодавця дізнався, що рішення правління СТ «Дружба» від 10 вересня 1996 року про прийняття до членів товариства позивача та відповідачки, що відбулося за заявою їх батька, за його життя, є нечинним, а тому дотепер членом СТ «Дружба» залишився спадкодавець ОСОБА_4 .
 
Зазначав, що вказане майно у СТ «Дружба» перейшло у користування позивача, він фактично прийняв спадщину відповідно ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на день відкриття спадщини: сплачує членські внески, користується вказаною земельною ділянкою та будинком, проводить ремонтні роботи, володіє іншим рухомим майном спадкодавця тощо. 
 
Позивач зазначав, що він у досудовому порядку звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бакумової А. В. за отриманням свідоцтва про право на спадщину та 
03 березня 2021 року отримав відмову у видачі йому свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із зверненням 31 березня 2020 року ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини, яку вона прийняла, оскільки начебто на день смерті спадкодавця вона була зареєстрована за однією з ним адресою, за якою відкрилась спадщина.
 
Позивач проти фактичного прийняття спадщини відповідачкою заперечував та вказав, що на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем проживав лише він і його мати ОСОБА_6 , дружина спадкодавця.
 
Позивач уважав, що він фактично прийняв спадщину за законом в період дії ЦК УРСР 1963 року, отже, на ці правовідносини поширюється дія статті 549 ЦК УРСР 1963 року. Він проживав разом із батьком, поховав батька, отримав його речі, користувався літнім садовим будинком та земельною ділянкою і, хоча своєчасно із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернувся, фактично вступив в управління та володіння зазначеним спадковим майном. Будь-яке інше право на майно за спадкодавцем не зареєстроване. 
 
Сестра позивача, ОСОБА_2 , не вчиняла жодних дій, які б свідчили про прийняття спадщини, не сплачувала членських внесків, узагалі не відвідувала та не користувалась земельною ділянкою. Такі дії його сестри фактично свідчать про відмову від спадщини, відповідно до частини другої статті 553 ЦК УРСР.
 
Позивач також вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати, ОСОБА_6 . На час відкриття цієї спадщини разом із спадкодавцем був зареєстрований та проживав лише він. Зазначені обставини і факт спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини підтверджується рішеннями Орджонікідзевського районного суду м. Харкова
від 01 вересня 2009 року у справі № 2-93/09 та від 11 березня 2003 року 
у справі № 2-47/2003 .
 
ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини із спадкодавцем не проживала, із заявою про прийняття спадщини не зверталась та не здійснювала будь-яких дій, пов`язаних з прийняттям спадщини від спадкодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , що свідчить про відмову від прийняття.
 
ОСОБА_1 з урахуванням уточнень просив встановити факт його спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини; визнати його таким, що одноосібно прийняв спадщину після смерті 
ОСОБА_4 ; визнати за ним у порядку спадкування за законом права та обов`язки забудовника на літній садовий будинок загальною площею 
47,3 кв. м, розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 в СТ «Дружба», право на який належало ОСОБА_4 ; визнати за ним першочергове право на вступ в члени СТ «Дружба» з правом користування земельною ділянкою № НОМЕР_1 .
 
У червні 2021 року  ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до СТ «Дружба», ОСОБА_1 про визнання спадкоємцем першої черги за законом, визнання права на спадщину на 1/2 частини земельної ділянки 
в СТ «Дружба», визнання першочергового права на вступ в члени 
СТ «Дружба», визнання прав та обов`язків забудовника на 1/2 частини літнього садового будинку.
 
Зустрічний позов мотивований тим, що 31 березня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса Бакумової А. М. із заявою про фактичне прийняття спадщини. Ця заява прийнята та зареєстрована у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 43 спадкова справа № 22/2019. Одночасно була анульована довідка, видана цим нотаріусом про те, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем. У матеріалах справи є обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину.
 
ОСОБА_2 зазначала, що вона фактично прийняла спірну спадщину та 
є спадкоємцем першої черги згідно із законом. Погодилась з наведеними позивачем обставинами про те, що юридично володільцем земельної ділянки за документами СТ «Дружба» є спадкодавець ОСОБА_4 і що 
відповідно до розділу 2 статуту СТ «Дружба» у разі смерті члена садівничого товариства право на вступ та користування земельною ділянкою надається одному із спадкоємців померлого, який звільняється від сплати вступного внеску, зробленого свого часу померлим. Спори спадкоємців померлого члена товариства про захист порушеного або оспорюваного переважного права на вступ в члени садівничого товариства та правом користування земельною ділянкою вирішуються судом.
 
Вказувала, що волевиявленням спадкодавця ОСОБА_4 за життя було передання земельної ділянки № НОМЕР_1 в користування та володіння з 10 вересня 
1996 року своїй дочці ОСОБА_2 та своєму сину ОСОБА_1 . 
 
За таких обставин ОСОБА_2 вважала, що 1/2 частини користування та володіння земельною ділянкою № НОМЕР_1 у СТ «Дружба» належала їй, оскільки позивач за первісним позовом визнає, що 01 вересня 1996 року його батько ОСОБА_4 звернувся до правління СТ «Дружба» із заявою про переоформлення земельної ділянки № НОМЕР_1 на ОСОБА_1 і                             ОСОБА_2 . 
 
Також вказала, що володіння і користування 1/2 земельної ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_2 підтверджується 22 квитанціями про сплату членських внесків, і цей факт підтверджує позивач за первісним позовом. 
 
Крім, того між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 складено план користування земельною ділянкою № НОМЕР_1 , з вимірами та розмірами по 1/2 частини земельної ділянки та 1/2 частини будівель, що розташована на ній, 
з окремим входом для кожного із користувачів. 
 
Вказувала, що якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то в разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Тобто спадкоємець має право звернутися до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника, які фактично входять до складу спадщини.
 
За таких обставин позивач за зустрічним позовом вважала, що їй належать права та обов`язки забудовника в порядку спадкування за законом на 1/2 частини літнього садового будинку загальною площею 47,3 кв. м, що розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 в СТ «Дружба».
 
Щодо вимог позивача за первісним позовом про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем зазначила, що у відповіді приватного нотаріуса Бакумової А. В. № 46/02-14 та № 52/02-14 чітко зазначено, що з поданих документів на відкриття спадкової справи неможливо чітко встановити, чи проживав позивач разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на день відкриття спадщини.
 
ОСОБА_2 з урахуванням уточнень просила визнати її спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_4 ; визнати за нею право на спадщину за законом на 1/2 частини земельної ділянки № НОМЕР_1 
в СТ «Дружба»; визнати за нею першочергове право на вступ у члени СТ «Дружба» на 1/2 частини земельної ділянки № НОМЕР_1 ; визнати за нею в порядку спадкування за законом права та обов`язки забудовника на 1/2 частини літнього садового будинку загальною площею 47,3 кв. м, що розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 в СТ «Дружба».
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 25 травня 
2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
 
Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , права та обов`язки забудовника на літній садовий будинок загальною площею 47,3 кв. м, розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 в СТ «Дружба».
 
Визнано за ОСОБА_1 першочергове право на вступ в члени 
СТ «Дружба» з правом користування земельною ділянкою № НОМЕР_1 .
 
У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 відмовлено.
 
Задовольняючи первісні позовні вимоги та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції зробив висновок про те, що ОСОБА_1 надав належні та допустимі докази, якими підтверджується фактичне прийняття ним спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також і після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Для вирішення спору по суті не вимагається 
у резолютивній частині рішення визнавати факти спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем та визнавати спадкоємця таким, що одноособово прийняв спадщину. Ці обставини доведені належними та допустимими доказами і є підставою для визнання за позивачем права на спадщину за законом. Водночас ОСОБА_2 не надала належних і допустимих доказів прийняття спадщини після смерті батька і матері.
 
Крім того, суд зазначив, що право на 1/2 частини земельної ділянки 
у садівничому товаристві не входить до складу спадщини, оскільки ця земельна ділянка не була приватизована. А визнання першочергового права на вступ у члени СТ «Дружба» щодо 1/2 частини земельної ділянки суперечить статуту товариства, яким передбачене таке право лише для одного зі спадкоємців з наданням права користування відповідною цілою земельною ділянкою. 
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
 
Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 25 травня 
2023 року змінено.
 
Позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.
 
Визнано за ОСОБА_1 права та обов`язки забудовника на 2/3 частини цього садового будинку.
 
Визнано за ОСОБА_2 права та обов`язки забудовника на 1/3 частини літнього садового будинку загальною площею 47,3 кв. м, розташованого на земельній ділянці № НОМЕР_1 в СТ «Дружба».
 
В іншій частині рішення Зміївського районного суду Харківської області від 
25 травня 2023 року залишено без змін.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що сторони були прийняті до членів товариства замість їх батька спадкодавця ОСОБА_4 і на день його смерті вони разом сплачували членські внески за утримання і користування спірними спадковими правами до вказаного садівничого товариства за І-ІІІ квартал 1999 року та щорічний земельний податок, про що свідчать надані позивачем копії квитанцій від 16 квітня 1999 року, в яких зазначені платники і ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Такі дії сторін свідчать про те, що вони прийняли спірну спадщину після смерті. Той факт, що після смерті спадкодавця сторони з`ясували, що їх прийняття до членів садівничого товариства було постфактум визнано керівництвом товариства недійсним і нечинним, не спростовує фактичного прийняття сторонами спадщини, яка відкрилась унаслідок смерті їх батька. Суд першої інстанції правильно застосував до цих правовідносин норми ЦК УРСР 1963 року.
 
В іншій частині апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог і доводів касаційних скарг
 
03 червня 2024 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Зміївського районного суду Харківської області від 25 травня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року й ухвалити нове судове рішення, яким її зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.
 
Касаційна скарга мотивовано тим, що апеляційний суд склав судове рішення, яке є незрозумілим, оскільки заявниця не може зрозуміти які докази прийняті, а які не прийняті. Звертає увагу на те, що суди вийшли за межі заявлених вимог. Апеляційний суд, встановивши, що спадщину прийняли діти спадкодавця, визнав у порядку спадкування після смерті батьків права та обов?язки забудовника на 2/3 частини літнього садового будинку за ОСОБА_1 та на 1/3 за ОСОБА_2 . Вказує, що предметом спору не є факт встановлення прийняття спадщини ОСОБА_6 , що призвело до неправильного її вирішення. ОСОБА_6 за життя не претендувала на спадщину після смерті свого чоловіка. Отримані судом покази свідків є недопустимим доказами. 
 
30 серпня 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій з урахуванням уточненої редакції просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 17 квітня 
2024 року, а рішення Зміївського районного суду Харківської області від 
25 травня 2023 року залишити в силі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд зробив припущення щодо сплати ОСОБА_2 членських внесків. Зазначення касиром 
у квитанціях двох прізвищ є дублюванням запису з членської книжки і не може бути підтвердженням сплати ОСОБА_2 таких платежів. 
ОСОБА_2 належних і допустимих доказів, що підтверджують сплату нею членських внесків або факт прийняття спадщини, не надала. 
 
Інші аргумент учасників справи
 
Відзиви на касаційні скарги не надходили.
 
Рух касаційних скарг і матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2024 року  ОСОБА_2 поновлено строк на касаційне оскарження рішення Зміївського районного суду Харківської області від 25 травня 2023 року та постанови Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року. Відкрито касаційне провадження 
у справі та витребувано її матеріали із Зміївського районного суду Харківської області.
 
Зупинено дію рішення Зміївського районного суду Харківської області 
від 25 травня 2023 року та постанови Харківського апеляційного суду 
від 17 квітня 2024 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
 
29 серпня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року представнику 
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 поновлено строк на касаційне оскарження постанови Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року. Відкрито касаційне провадження у справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги слід залишити без задоволенняз таких підстав.
 
Фактичні обставини справи 
 
ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_1 і 
ОСОБА_2 .
 
ОСОБА_6 була дружиною ОСОБА_4 і матір?ю сторін у справі.
 
25 березня 1983 року ОСОБА_4 був прийнятий у члени СТ «Дружба» та отримав у користування земельну ділянку № НОМЕР_1 , що підтверджується членською книжкою садівника СТ «Дружба» НОМЕР_2 та планом розмежування земельної ділянки № НОМЕР_1 .
 
Згідно з рішенням спільного засідання адміністрації та профкому заводу «Електроважмаш» від 22 лютого 1986 року № 20, дозволено садівникові ОСОБА_4 побудувати літній садовий будиночок згідно з типовим проектом № 184-000-45.
 
Відповідно до звіту про оцінку майна на садівничий (дачний) будинок літ. «А-1», що розташований на території СТ «Дружба», ділянка № НОМЕР_1 , вартість (ринкова) майна станом на 01 вересня 2021 року становить 56 406,00 грн.
 
Обставину будівництва ОСОБА_4 за життя літнього садового будинку на ділянці № НОМЕР_1 в СТ «Дружба» сторони визнали.
 
01 вересня 1996 року ОСОБА_4 звернувся до правління СТ «Дружба» із заявою про переоформлення земельної ділянки № НОМЕР_1 на його дітей, 
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , та просив призначити відповідальним за сплату внесків ОСОБА_1 .
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
 
Протокольним рішенням засідання правління СТ «Дружба» від 10 вересня 
1996 року передано ділянку НОМЕР_1 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , спільним володільцям: відповідальним за сплату внесків вважати ОСОБА_1 : видано членську книжку садівника на ОСОБА_1 .
 
Згідно з відомостями членської книжки садівника та квитанціями                                   від 16 квітня 1999 року, від 28 серпня 1999 року, від 29 квітня 2000 року,                      від 14 жовтня 2006 року, від 29 жовтня 2010 року, ОСОБА_1 сплачував членські внески за себе і ОСОБА_2 починаючи з 1996 року.
 
Крім того, з копій квитанцій від 07 вересня 1996 року, від 16 вересня                                   1996 року, від 27 липня 1996 року, від 24 серпня 1996 року, від 20 серпня                        2016 року, від 06 серпня 2016 року, від 09 квітня 2016 року, від 07 серпня                      2016 року відомо, що платником членських внесків зазначений                          ОСОБА_1 , а згідно з копіями квитанцій від 02 травня 2000 року,                            від 23 березня 2021 року, від 25 травня 2019 року, від 03 травня 2018 року, від 28 березня 2020 року, від 07 грудня 2016 року, від 09 вересня 2017 року,                            від 18 вересня 2010 року, від 24 вересня 2011 року, від 07 грудня 2011 року, від 23 серпня 2014 року, від 29 серпня 2009 року, від 19 червня 2010 року, від 11 липня 2005 року - платником членських внесків зазначена ОСОБА_2 .
 
З листа Обласної спілки садівничих товариств у Харківській області від 
18 липня 2017 року № 16 відомо, що рішення засідання правління СТ «Дружба» від 10 вересня 1996 року «Про передання садової ділянки НОМЕР_1 
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , як сумісним володільцям» є недійсним: 
а) таке рішення приймається тільки загальними зборами; б) це рішення буде дійсним за умови зміни генерального плану СТ «Дружба»; в) розподіл садової ділянки можливий за умови приватизації цієї ділянки.
 
Згідно з пунктами 2.1, 2.2 статуту СТ «Дружба», затвердженого загальними зборами членів товариства 18 травня 2013 року, садівником - членом товариства може бути кожний громадянин України, що досяг 16-річного віку, виявив бажання брати участь у здійсненні цілей та завдань товариства. 
У разі смерті члена садівницького товариства право на вступ та користування земельною ділянкою надається одному із спадкоємців померлого, який звільняється від сплати вступного внеску, зробленого в свій час померлим. Спори спадкоємців померлого члена товариства про захист порушеного або оспорюваного переважного права на вступ в члени садівницького товариства та право користування земельною ділянкою вирішуються судом. За відсутності спадкоємців право на вступ в члени товариства та право користування земельною ділянкою переходить до особи, яка разом з померлим користувалась земельною ділянкою і брала участь в її освоюванні.
 
Прийом громадян в члени товариства, переоформлення садової ділянки на нову особу, заміна власника ділянки або власника будинку проводяться за письмовою заявою вступаючого в місячний термін правлінням товариства 
з наступним затвердженням загальними зборами. Вступаючий стає членом товариства після сплати ним вступного, членського і цільових внесків та укладення договору «Про ведення колективного садівництва». Правління надає кожному членові товариства земельну ділянку і видає членську книжку садівника.
 
На підставі заяви ОСОБА_4 від 01 вересня 1996 року до правління 
СТ «Дружба» про переоформлення земельної ділянки № НОМЕР_1 на його дітей ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не відбулося вибуття ОСОБА_4 із членів СТ «Дружба» та вступ у члени товариства ОСОБА_1 
і ОСОБА_2 , з переходом до них прав і обов`язків забудовника літнього садового будинку та права користування земельною ділянкою, оскільки відповідне протокольне рішення правління СТ «Дружба» від 10 вересня 
1996 року прийняте неповноважним органом, і без дотримання вимог щодо неможливості поділу садової ділянки без зміни генерального плану 
СТ «Дружба» та без приватизації цієї ділянки і є недійсним.
 
ОСОБА_1 з 17 листопада 1980 року дотепер зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
 
З витягу з протоколу спільного засідання адміністрації та ЗК профспілки Харківського тракторного заводу від 07 липня 1996 року № 46 Форми А і В відомо, що квартира АДРЕСА_3 належить ВАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе», особовий рахунок відкритий на ОСОБА_4 , зареєстровані: квартиронаймач 
ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_1 . За заявою ОСОБА_6 особовий рахунок після смерті чоловіка ОСОБА_4 переоформлено на ОСОБА_6 , яка має склад сім`ї: син ОСОБА_1 .
 
Дочка спадкодавця, ОСОБА_2 , з 22 червня 2011 року зареєстрована за адресою: 
АДРЕСА_4 .
 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 березня 
2003 року у справі № 2-47/2003 відмовлено у позові ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про зміну договору найму житлового приміщення та відкриття окремих особових рахунків щодо квартири АДРЕСА_3 і задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 до 
ОСОБА_6 , виконкому Орджонікндзевської районної ради м. Харкова, ОСОБА_10 про визнання недійсними свідоцтва про право власності на житло, договору купівлі-продажу житлової площі, рішення виконкому Орджонікідзевської районної ради м. Харкова. 
 
Цим рішенням суд визнав недійсними: свідоцтво про право власності на 60/100 частин житлової площі у квартирі АДРЕСА_3 , видане ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 19 червня 2001 року
 № 7-01-154, зареєстроване в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 19 червня 2001 року за № П-7-20311; договір купівлі-продажу 60/100 частин квартири АДРЕСА_3 , посвідчений Першою державною нотаріальною конторою м. Харкова, реєстраційний                        2-952, зареєстрований у Харківському міському бюро технічної інвентаризації, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , приведено сторони до початкового стану, спірну кімнату 18,8 кв. м, що становить 60/100 частин квартири АДРЕСА_3 , повернено власнику житлового фонду - виконкому Орджонікідзевської районної ради 
м. Харкова; стягнено з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 16 500,00 грн, які були отримані нею під час продажу житлової площі.
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.
 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 вересня 
2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2009 року, у справі № 2-93/09 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: виконком Орджонікідзевської районної у м. Харкові ради, відділ громадянства та міграції фізичних осіб Орджонікідзевського РВ ГУМВС України в Харківській області, ОСОБА_11 , про визнання права користування житловим приміщенням, поновлення порушеного права та вселення у квартиру АДРЕСА_3 .
 
З інформації приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бакумової А. В., що міститься у листах від 13 липня 
2019 року № 272/02-14, від 08 квітня 2020 року № 52/02-14 та від 03 березня 2021 року № 46/02-14, відомо, що до нотаріальної контори звернулися 
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Заява про фактичне прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька, ОСОБА_4 , прийнята та зареєстрована у книзі обліку та реєстрації спадкових справ № 78, спадкова справа № 22/2019 (за заявою ОСОБА_1 ) за № 43, спадкова справа 
№ 22/2019 за вхідним номером 260/02-14. Аналогічні заяви про фактичне прийняття спадщини: 12 липня 2019 року за № 73 подав син спадкодавця 
ОСОБА_1 ; 31 березня 2020 року за № 43 заяву подала дочка спадкодавця ОСОБА_2 . Фактичним прийняттям спадщини є реєстрація місця проживання спадкодавця і спадкоємця за однією адресою. З поданих заяв відомо: місце реєстрації сина і батька на момент смерті батька:                         АДРЕСА_2 ; місце реєстрації дочки та батька на момент смерті батька: АДРЕСА_4 . Таким чином, не зрозуміло, з ким дійсно був зареєстрований спадкодавець на момент своєї смерті? (хто фактично прийняв спадщину, а хто пропустив строки для прийняття спадщини); у спадковій справі немає жодних документів щодо наявного спадкового майна. На підставі викладеного нотаріус рекомендував звернутись до суду за встановленням кола спадкоємців, які прийняли спадщину, та для визначення спадкової маси, на яку може бути видане свідоцтво про право на спадщину.
 
Згідно з відомостями, що є у вказаних документах та судових рішеннях, спадкодавець ОСОБА_4 за життя проживав та був прописаний за адресою:  АДРЕСА_2 , був наймачем цього житлового приміщення; разом з ним були прописані та проживали члени сім`ї наймача: дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_1 ; після смерті ОСОБА_4 рішенням спільного засідання адміністрації та ЗК профспілки Харківського тракторного заводу від 07 липня 1999 року № 46 за заявою ОСОБА_6 на її ім`я переоформлено особовий рахунок після смерті чоловіка, ОСОБА_4 .
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.
 
Предметом спору у цій справі є права та обов`язки забудовника на літній садовий будинок загальною площею 47,3 кв. м, розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 в СТ «Дружба», у порядку спадкування за законом; першочергове право на вступ одного зі спадкоємців у члени СТ «Дружба» 
з правом користування земельною ділянкою № НОМЕР_1 , що належали спадкодавцю ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з частиною першою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
 
Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
 
З урахуванням того, що позовні вимоги стосуються спадщини, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вказаних спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК УРСР 1963 року.
 
Згідно зі статтею 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. 
 
Установивши, що ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом першої черги після померлого батька ОСОБА_4 , суди зробили правильний висновок про те, що вимога зустрічного позову ОСОБА_2 про її визнання спадкоємцем за законом першої черги після померлого батька 
ОСОБА_4 за своїм змістом є підставою, а не предметом позову, а тому така вимога не є належним способом захисту спадкових прав у цій справі.
 
Відповідно до частини першої статті 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.
 
У частинах першій і другій статті 549 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
 
Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК України 1963 року свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ 
в управління або володіння спадковим майном; 2) подача державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
 
У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19) зроблено висновок, про те, що може бути доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ 
у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або 
в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
 
Апеляційний суд, установивши, що спадкоємцями за законом, які фактично проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, були дружина спадкодавця ОСОБА_6 і син ОСОБА_1 , а також ОСОБА_2 , яка разом з ОСОБА_1 на день смерті спадкодавця сплачувала за утримання та користування спірним садовим будинком, які фактично вступили у володіння та управління спадковим майном і не подавали заяв про відмову від спадщини, зробив обґрунтований висновок про те, що
ОСОБА_6 , ОСОБА_1 і ОСОБА_2 як спадкоємці першої черги за законом відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року успадкували по 1/3 частині прав та обов?язків забудовника спірного літнього садового будинку після смерті ОСОБА_6 .
 
Із матеріалів справи також відомо, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 .
 
Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року (далі - ЦК України), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
 
За таких обставин, до правовідносин, які виникли з 19 листопада 2008 року 
у цій справі підлягають застосуванню норми ЦК України.
 
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
 
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина перша статті 1218 ЦК України).
 
Суди встановили, що за життя ОСОБА_6 заповіту не складала. Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частини прав та обов?язків забудовника спірного літнього садового будинку.
 
Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 
 
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, 
у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той 
з подружжя, який його пережив, та батьки (частина перша статті 1261 ЦК України). 
 
Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є її діти
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .
 
Згідно з частинами першою - третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
 
Апеляційний суд, установивши, що ОСОБА_1 на час смерті 
ОСОБА_6 постійно був зареєстрований та постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини; протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, заяви про відмову від спадщини не подавав, зробив правильний висновок про визнання його таким, що прийняв спадщину після своєї матері, оскільки ОСОБА_2 належних і допустимих доказів про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 не надала.
 
За таких обставин колегія суддів погоджується із судом апеляційної інстанції про те, що частка ОСОБА_1 на права та обов?язки забудовника спірного літнього садового будинку становить 2/3, а ОСОБА_2 - 1/3.
 
Аргументи заявників про неврахування висновків Верховного Суду, наведених 
у касаційних скаргах, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені судами 
у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду у справах, зазначених заявниками у касаційній скарзі.
 
Інші доводи касаційних скарг зводяться до незгоди заявників з висновками судів першої і апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Порушень судами попередніх інстанцій норм процесуального права колегія суддів не встановила.
 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
 
У статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено 
з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах вимог і доводів касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, арішення Зміївського районного суду Харківської області від 25 травня 2023 року у незміненій частині та постанову Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.
 
З огляду на те що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційні скарги ОСОБА_2 і представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 25 травня 
2023 року у незміненій частині та постанову Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді: 	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	В. М. Коротун  	
 	М. Ю. Тітов