ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 червня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 332/1480/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
          розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Державної служби України з безпеки на транспорті 
на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31.03.2025 року (головуючий суддя Погрібна О.М.) 
в адміністративній справі №332/1480/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРО МІЛК ГРУП»       
про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 12.03.2024 до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив:
- скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України серії АА № 00016822 від 15.01.2024 року. 
Також просив стягнути витрати на правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність оскаржуваної постанови з огляду на те, що зафіксоване в постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місце проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України (серія АА №00016822 від 15.01.2024р.) стосовно гр. ОСОБА_1 порушення – перевищення навантаження на одиночну вісь транспортного засобу не мало місце, оскільки зафіксовані в постанові показники навантаження на осі суперечать технічним характеристикам використаних в перевезенні транспортних засобів та законам фізики для статичних або рухомих з постійною швидкістю об`єктів (транспортних засобів).
Наведені ж в оскаржуваній в судовому порядку постанові заміри навантаження на осі транспортних засобів, які використовувались в автомобільному перевезенні, за наслідками якого відповідачем було встановлено адміністративне правопорушення, вказують на їх неправдоподібність та неймовірність, що могло бути наслідком виключно короткочасного впливу об`єктивних факторів – зміщення в момент виконання замірів маси напівпричепу та рідини на сідло тягачу, і як наслідок – на ось 2 сідельного тягачу, внаслідок гальмування транспортних засобів.
Загальна фактична маса транспортних засобів була більше за зазначену у свідоцтві про реєстрацію транспортних засобів масу приблизно на 900 кг.
Отже, відхилення сумарного розрахункового значення навантаження маси вантажу на осі транспортних засобів пояснюється невідповідністю саме паспортних даних щодо маси порожніх транспортних засобів фактичним значенням їх маси.
Позивач також наголошує на тому, що на маршруті виконання перевезень було розташовано 4 пункти вагового контролю, при цьому лише на одному з 4 пунктів вагового контролю було зафіксовано наведене перевищення навантаження на вісь 2 тягачу. 
Ухвалою суду від 05.04.2024 року залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРО МІЛК ГРУП».       
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31.03.2025 року позов задоволено.
Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України (серія АА № 00016822 від 15.01.2024р.), прийняту головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Соколюком Любомиром Миколайовичем, по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 132-1 КУпАП.
Провадження у адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 132-1 КУпАП закрито. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь гр. ОСОБА_1 :
- витрати з проведення оплати судового збору за подання позовної заяви до суду – в розмірі 605,60грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок);
- витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем жодним чином не спростовувався факт здійснення перевезення ТОВ «ДНІПРО МІЛК ГРУП» молока, яке відноситься за своїми фізико-хімічними властивостями до рідких продуктів, суд вважає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП, оскільки при розгляді справи не доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є склад правопорушення, за яке законом встановлено адміністративну відповідальність.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Вказує, що законодавством України не передбачено проведення повірки при встановленні приладів автоматичних для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь, оскільки при їх встановленні проводиться процедура відповідності, про що видається відповідний сертифікат. Відповідно, технічні засоби фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі відповідають вимогам, встановленим чинним законодавством України, на підтвердження чого відповідачем надані копії сертифікатів. Відповідачем не надавались сертифікати відповідності, оскільки на момент вчинення правопорушення вони уже втратили чинність. Як наслідок в матеріалах справи містяться відповідні свідоцтва про повірку, видані ДП «Харківського регіонального науково-виробничого центру стандартизації, метрології та сертифікації», як підтвердження того, що засіб вимірювальної техніки відповідає визначеним стандартам: №04/4445 чинне до 22.11.2024 – за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ OIML R 134-1:2010 Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь. Частина 1. Загальні технічні вимоги та методи випробування (OIML R 134-1:2006); Особливостей застосування засобів вимірювальної техніки немає. №1627 чинне до 22.11.2024 - за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ТУ та ДСТУ 8809:2018. №1626 чинне до 22.11.2024 - за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ 8809:2018.          Також зазначає, що метадані до оскаржуваної постанови містять фотофіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) та відео проїзду транспортного засобу. Фіксація номерного знаку напівпричепа відповідно до Порядку №1174 в редакції від 28.02.2024 не передбачена.
          Стосовно витрат на правничу допомогу в апеляційній скарзі зазначено, що справа не відноситься до категорії складних, підготовка до справи не потребувала дослідження значного обсягу законодавства, судової практики чи опрацювання великого обсягу документів.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 15.01.2024 головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Соколюком Любомиром Миколайовичем прийнято постанову АА № 00016822 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 132-1 КУпАП.
Позивач вважає протиправною вказану постанову.
Суд першої інстанції позов задовольнив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII, Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III, норми Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, норми Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 №363.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про автомобільний транспорт" цей закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (Положення № 103).
Відповідно до п.1 Положення № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Згідно з пп. 1 п. 4 Положення № 103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.
Згідно з пунктом 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.
Підпунктами 2, 54, 58, 62 пункту 5 Положення № 103 визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (Порядок - №1567).
Відповідно до пп. 2-4 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю.
Відповідно до положень статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про автомобільний транспорт» за № 2344-III від 05.04.2001р. (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до вимог ч. 12 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 2 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. за № 1567 (із змінами і доповненнями) (далі – Порядок № 1567) передбачено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Згідно вимог ч. 2 ст. 48 Закону України від 05.04.2001р. за № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (зі змінами та доповненнями) закріплено, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Порядком № 1567 передбачено, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника – документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
В силу ч. 1 ст. 60 Закону України від 05.04.2001р. за № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (зі змінами та доповненнями), за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. за № 30 передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують:
а) зовнішніх габаритів:
Максимальне значення параметра, метрі
Ширина: 2,6
сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, без винесення габариту на смугу зустрічного руху 3,75
Висота від поверхні дороги: 4
транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, на маршрутах, встановлених Укравтодором, Укртрансбезпекою, Національною поліцією 4,35
Довжина:
вантажного автомобіля 12
автопоїзда 22
автомобіля (тягача) з напівпричепом 18,75
маршрутного транспортного засобу 18,75
Виступ вантажу за задній габарит транспортного засобу 2;
б) фактичної маси:
Тип транспортного засобу
Максимальне значення для автомобільних доріг
державного значення, тон
місцевого значення, тон
Вантажні автомобілі:
двовісний автомобіль 18;14
трьохвісний автомобіль 25 (26)*; 2
чотирьохвісний автомобіль 32; 24
чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами 38;24
Комбіновані транспортні засоби:
двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом 36; 24
двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40; 24
трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40; 24
двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42; 24
трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 44; 24
Автопоїзди:
двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом 40; 24
*Для трьохвісних автомобілів, якщо ведуча вісь обладнана здвоєними колесами та максимальне навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни;
в) навантаження на вісь:
Кількість осей
Максимальне значення для автомобільних доріг державного значення, тонн
місцевого значення, тонн
На одинарну вісь 11,5; 7
На здвоєні осі, якщо відстань між осями:
менш як 1 метр 11,5; 7
від 1 до 1,3 метра 16; 10
від 1,3 до 1,8 метра при неспарених колесах 18; 10,5
від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни 19; 11,5
від 1,3 до 1,8 метра чотирьохвісних автомобілів, ведучі вісі яких оснащені спареними колесами, за умови, що навантаження на кожну ведучу вісь не перевищує 11,5 тонни 23; 11,5
від 1,8 до 2,5 метра для причепів та напівпричепів 20; 11,5
На строєні осі, в тому числі транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями:
1,3 метра або менше 21; 13
понад 1,3 до 1,4 метра 24; 14.
Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 “Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами”.
Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. 
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на встановлений порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Предметом даного спору є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
Матеріалами справи підтверджується, що за результатами розгляду відомостей з матеріалів інформаційного файлу, створених системою за допомогою технічних засобів WIM 20, WAGA-WIM35, зав. №7, головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Соколюком Любомиром Миколайовичем, складено постанову серія АА №00016822 від 15.01.2024 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України.
У зазначеній постанов відповідача встановлено, що 13.01.2024 о 7 год 50 хв., за адресою М-30, 949+608 (М-04, км 186+337), Дніпропетровська обл., зафіксовано транспортний засіб DAF FT CF 85.410, ДНЗ AE0835TI із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 5.913% (0.68 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11.5 тон, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132№ КУпАП.
Постановлено притягнути гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 гривень.
Матеріалами справи також підтверджується, що гр. ОСОБА_1 є власником транспортного засобу DAF FT CF 85.410, днз НОМЕР_1 .
Провадження у справі про адміністративне правопорушення здійснювалось відносно гр. ОСОБА_1 , як особи, яка згідно зі ст.14-3 КУпАП несе відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті.
Так, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною 2 статті 122-2, частинами 2 і 3 статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
На підставі товарно-транспортної накладної від 12.01.2024р. вказаним вище транспортним засобом перевезення здійснювалось ТОВ «ДНІПРО МІЛК ГРУП» (код ЄДРПОУ 43907723) за маршрутом: СФГ «УРОЖАЙ» (Сумська область, Роменський район, село Лучка – село Василевка) – ТОВ «ДНІПРО МІЛК ГРУП» (Дніпропетровська область, Нікопольський район, смт. Томаківка, вулиця Комунальна, 10), водій Тонкошкур, посвідчення водія НОМЕР_2 .
За цією ТТН було здійснене вантажне перевезення молока масою брутто в кількості 34,350т при вазі нетто вантажу – 18,950т.
Згідно з наданим позивачем GPS-трекінгу, перевезення вказаного вантажу здійснювалось за наступним маршрутом:
- с. Лучка - м. Ромни - с. Андріяшівка - с. Лохвиця - м. Пирятин - м. Лубни - с. Решетилівка - смт. Царичанка - м. Кам`янське - смт Томаківка, на якому встановлено 3 пункти фіксації адміністративних порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті (WIM).
- WIM 77 (Полтавська, Р-60 – км 165+000);
- WIM 8 (Полтавська, Н-31 км 122+000);
- WIM 20 (Дніпропетровська, М-30 км 949+608).
На пункті фіксації адміністративних порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті WIM 20 (Дніпропетровська, М-30 км 949+608) було зафіксовано в автоматичному режимі перевищення вагових параметрів, за наслідком чого компетентною особою було складено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії АА № 00016822 від 15.01.2024.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що доводи позивача щодо відсутності перевищення вагових параметрів при зважуванні на інших пунктах автоматичного зважування відповідачем не спростовується.
Згідно постанови відповідача, вищевказане правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки WIM 20, WAGA-WIM35 зав. №7, який пройшов повірку у встановленому законодавством порядку, що підтверджується сертифікатом UA.TR.113-0619-21 від 13.04.2021 терміном дії - до 12.04.2031, свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 22.11.2023 № 1626, свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 22.11.2023 № 04/4445 та свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 22.11.2023 № 1627.
Механізм фіксації адміністративного правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі здійснювався відповідно до Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174 (Порядок № 1174).
Порядком № 1174 передбачено, що автоматичний пункт фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті комплекс технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу в русі, визначених пунктом 12 цього Порядку, з одночасною його фотозйомкою, відеозаписом (за наявністю) та ідентифікацією за державним реєстраційним номером.
Відповідно до п. 12 цього Порядку автоматичний пункт може забезпечувати, зокрема:
вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; 
вимірювання загальної маси транспортного засобу; 
визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; 
фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); 
фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; 
фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей).
Основним доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 132-1 КУпАП є автоматично зафіксовані показання технічних приладів, технічних засобів, що працюють в автоматичному режимі, та мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Оскаржувана постанова містить результати автоматичної фіксації транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, фотозображення спереду транспортного засобу та посилання на ідентифікатор доступу для ознайомлення з зображеннями транспортного засобу в момент правопорушення, фактичні зафіксовані параметри ТЗ: 
кількість вісей - 5 шт.;
спарені колеса - 2 вісь; 
відстань між вісями 1-2: 3790 мм, 2-3: 4640 мм; 3-4: 1310 мм; 4-5: 1310мм; 
навантаження на вісь 1 - 7300 кг, 2 - 14500 кг, 3 - 4500 кг, 4 - 4600 кг, 5 - 4350 кг; 
загальна маса - 35250 кг; 
виміряні з урахуванням похибки вагові параметри транспортного засобу навантаження на одну вісь 12180 кг; 
наведена формула розрахунку.
Інформаційна картка габаритно-вагового контролю містить фіксацію державних номерних знаків, відомості щодо транспортного засобу DAF FT CF 85.410, днз НОМЕР_1 та його власника, загальної ваги, навантаження на одиночні осі та на строєну вісь. Визначено тип ТЗ з напівпричепом. 
Відомості щодо напівпричепа, фіксація загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей), як це передбачено Порядком №1174, відсутні.
З метою забезпечення всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення при розгляді судової справи, представник позивача звертався до Державної служби України з безпеки на транспорті з метою отримання інформації щодо кількості автоматичних пунктів ваго-габаритного контролю за маршрутом, за яким ТОВ «ДНІПРО МІЛК ГРУП» здійснювалося перевезення вантажу з обов`язковим отриманням на кожний автоматичний пункт ваго-габаритного контролю інформації щодо їх придатності для використання для зважування рідких продуктів.
Державна служба України з безпеки на транспорті у своїй відповіді на адвокатський запит рекомендувала звернутися до Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України, як розпорядника інформації щодо автоматичних пунктів фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті.
Під час судового розгляду (в суді першої інстанції) представник позивача звертався із адвокатськими запитами про отримання інформації та отримав відповіді. 
Судом першої інстанції було поновлено строк на подання суду отриманих відповідей та долучено до адміністративної справи, оскільки для подачі позову встановлено десятиденний строк з дня отримання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, тому, вочевидь, цього строку не достатньо для отримання відповідей на всі адвокатські запити, тим більше, що представником позивача на початку судового розгляду заявлялось клопотання про витребування доказів, представник позивача подавав уточнений адвокатський запит і кожна отримана відповідь була підставою для звернення з новим адвокатським запитом для отримання інформації, що має значення для справи.
Відповідно до інформації, зазначеної у відповіді на адвокатський запит, Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України повідомило, що Агентство відновлення не є замовником будівництва майданчиків для автоматичного зважування у русі WIM. 
Балансоутримувачами комплексів WIM є Служби відновлення та розвитку інфраструктури у областях, які у свою чергу, укладають у встановленому законодавством порядку договори з відповідними підрядними організаціями пов`язаними з будівництвом, ремонтом, технічним обслуговуванням комплексів, тому для отримання документів та інформації радило звернутися до Служб відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській та Полтавській областях, які є балансоутримувачами комплексів WIM.
Відповідно до інформації, зазначеної в листах Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області від 29.11.2024р. (вих. № 1100/09 2173/-09/217-2082) та від 04.12.2024р. (вих. № 1116/09 2173/-09/217-2117) прилади автоматичні для зважування в русі WIM 8 (Полтавська, Н-31 км 122+000) WIM 77 (Полтавська, Р-60 – км 165+000) для зважування рідких продуктів не сертифікувалися.
Згідно інформації, зазначеної в листі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області від 23.12.2024р. (вих. № 1-11/3366) на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-30 Стрий – Умань – Дніпро – Ізварине (через мм. Вінницю, Кропивницький) км 949+608 розташований автоматичний пункт ваго-габаритного контролю «WAGA», (АПВГК «WAGA»), найменування вагового пристрою: ваговий пристрій «WAGA–WIM35» (у складі автоматичного пункту ваго-габаритного контролю «WAGA», серійний номер АПВГК: 7, порядковий номер АПВГК в системі Замовника: WIM 20.
Згідно інформації, зазначеної на маркувальних табличках приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі «WAGA–WIM35», підсистеми ідентифікації транспортних засобів ANPR-WIM35, підсистеми габаритного контролю транспортних засобів SIZE–WIM35 зазначено, що не призначений для використання для зважування рідких продуктів.
Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області, як балансоутримувач комплексів WIM, звернулась за роз`ясненнями до підрядної організації з експлуатаційного утримання комплексів WIM ТОВ «МІЖНАРОДНІ ІНТЕЛЕКТУАЛЬНІ ТРАНСПОРТНІ СИСТЕМИ», яке в свою чергу в серпні 2024 року звернулось за роз`ясненнями до Національного наукового центру «ІНСТИТУТ МЕТРОЛОГІЇ» щодо можливості використання приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WAGA-WIM35 для зважування рідких продуктів.
Згідно інформації зазначеної в листі-роз`яснені Національного наукового центру «Інститут метрології» від 28.08.2024 № 160/15-1497 інформація в сертифікаті перевірки типу щодо зважування рідких продуктів наведена відповідно до досліджень, проведених під час перевірки типу згаданих ЗВТ (під час проведення робіт з перевірки типу дослідження щодо відповідності ЗВТ встановленим вимогам при зважуванні рідких продуктів не проводились). 
Для встановлення можливості зважування рідких продуктів необхідно провести додаткові випробування з урахуванням вимог, в тому числі, до під`їздних шляхів, викладених у ДСТУОІМЬ R 134-1. Такі додаткові дослідження можуть бути проведені за ініціативою виробника продукції.
Таким чином, в маркувальній табличці автоматичного пункту ваго-габаритного контролю «WAGA» (АПВГК «WAGA»), найменування вагового пристрою: 
ваговий пристрій «WAGA-WIM35» (у складі автоматичного пункту ваго-габаритного контролю «WAGA», Серійний номер АПВГК 7, з порядковим номером АПВГК в системі Замовника WIM 20, розташованого на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-30 Стрий - Умань - Дніпро - Ізварине (через мм. Вінницю, Кропивницький) км 949+608 зазначено: Не для використання для зважування рідких продуктів.
З огляду на вище викладене, а також з урахуванням того, що відповідачем не спростовано факт здійснення перевезення ТОВ «ДНІПРО МІЛК ГРУП» молока, яке відноситься за своїми фізико-хімічними властивостями до рідких продуктів, суд першої інстанції  дійшов правильного висновку, що постанова серії АА №00016822 від 15.01.2024 року є необґрунтованою, оскільки не доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є склад правопорушення, за яке законом встановлено адміністративну відповідальність.
Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення. 
Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.
Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. 
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Аналіз матеріалів справи дають підстави для висновку, що відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення не в повній мірі з`ясував обставини відповідно до ст. 280 КУпАП.
Постанова серії АА № 00016822 від 15.01.2024 року не містить необхідну інформацію, згідно з якою уповноваженою посадовою особою відповідача було встановлено подію, склад адміністративного правопорушення та притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 КУпАП.
Як наслідок, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування постанови серії АА № 00016822 від 15.01.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 КУпАП.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Стосовно витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.
          Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” №5076-VI від 05.07.2012 договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, видами адвокатської діяльності є, зокрема, 
- надання правової інформації, 
- консультацій і роз`яснень з правових питань, 
- правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати:
- консультації, 
- роз`яснення, 
- складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, 
- здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. 
Отже, до правової допомоги належать: 
- консультації, роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.
Водночас, втирити на професійну правничу допомогу мають бути співмірними та справедливими. 
В силу статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» - гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. 
Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України  розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що саме суд встановлює розмір судових витрат, які сторона сплатила, або має сплатити на підставі доказів.
Отже, для встановлення судом розміру витрат, що понесла сторона у справі слід надати відповідні докази.
Так, відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Слід зазначити, що в силу ч. 1, 3   ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат враховується: 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
В силу ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, і складність справи, і витрачений час на надання правничої допомоги і ціна позову та ін. мають значення для суду для визначення розміру витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.
Враховуючи наведені вище обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, колегія суддів вважає заявлений до відшкодування розмір правової допомоги в суді першої інстанції у розмірі 5000 грн. є співмірним обсягом та часом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини спростовують доводи  відповідача.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті – залишити без задоволення.
          Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31.03.2025 року - залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 05.06.2025 та касаційному оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова