П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 563/712/24
Провадження № 22-ц/4815/763/25

Головуючий у Корецькому районному суді 
Рівненської області: суддя Загородько Н.А.
Рішення суду першої інстанції 
(повним текстом) ухвалено:
13 березня 2025 року у м. Корець
Рівненської області
Фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С. 
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач1 – ОСОБА_2 ;
відповідач2 – Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп";

за участі: представника ОСОБА_1 – адвоката Ширко Марини Романівни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" – адвоката Лук`янчука Сергія Миколайовича на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 13 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" про визнання договору оренди землі недійсним, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку, 
в с т а н о в и в:
У квітні 2024 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" (далі – ТОВ "Акріс Агро Груп") про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 1, 8809 га з кадастровим номером: 5623086500:03:009:0128 від 11 червня 2021 року, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 1, 8809 га з кадастровим номером: 5623086500:03:009:0128 (індексний номер: 58855248 від 19 червня 2021 року 16:48:20) та зобов`язання повернути земельну ділянку площею 1, 8809 га з кадастровим номером: 5623086500:03:009:0128.
Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_3 . Право на належну спадкодавцю на праві власності земельну ділянку площею 1,8809 га, кадастровий номер 5623086500:03:009:0128, перейшло до сестри позивача - ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину.
Разом з тим спадкодавець 07 серпня 2017 року склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_1 . Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 09 червня 2021 року, що набрало законної сили, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 609, яке видане державним нотаріусом Корецької районної державної нотаріальної контори Денисюк А. М. 20 липня 2019 року на земельну ділянку площею 1,8809 га, кадастровий номер 5623086500:03:009:0128, що розташована за адресою: Рівненська область, Рівненський район, Самострілівська сільська рада. Цим рішенням також визначено ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю у три місяці, з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання нею заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . 
29 січня 2022 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину і того ж дня зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку. Саме з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що ОСОБА_2 після винесення рішення суду, а саме 11 червня 2021 року, без достатньої правової підстави уклала договір з ТОВ "Акріс Агро Груп". Право оренди нею зареєстровано 16 червня 2021 року. 
Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 13 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним укладений між ОСОБА_2 та ТОВ "Акріс Агро Груп" договір оренди землі від 11 червня 2021 року, відповідно до якого передано в оренду земельну ділянку площею 1,8809 га, кадастровий номер 5623086500:03:009:0128.
Скасовано рішення державного реєстратора Корецької міської ради Рівненської області Побережного Р.М., індексний номер 58855248 від 19 червня 2021 року 16:48:20 про право оренди ТОВ "Акріс Агро Груп" земельної ділянки площею 1,8809 га, кадастровий номер 5623086500:03:009:0128.
Зобов`язано ТОВ "Акріс Агро Груп" повернути власнику - ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,8809 га, кадастровий номер 5623086500:03:009:0128.
Стягнуто з ТОВ "Акріс Агро Груп" на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 816, 80 гривень. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908, 40 гривень. 
Повернуто ОСОБА_1 частину судового збору в розмірі 908, 40 гривень, який внесено на рахунок UA478999980313171206000017521, одержувач ГУК у Рівн.обл/Корець міс.тг/22030101, ЄДРПОУ 38012494, Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), Код банку отримувача (МФО) 899998, за квитанцією № 4598-1528-9266-6638 від 12 квітня 2024 року.
У поданій через свого представника – адвоката Лук`янчука С.М. апеляційній скарзі ТОВ "Акріс Агро Груп", вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати, відмовивши ОСОБА_1 у позові повністю.
Обґрунтовуючи її, зазначалося про неврахування того, що станом на момент укладення оспорюваного договору землі ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_3 не прийняла, тобто факт укладення правочину не може порушувати її суб`єктивних прав на землю.
В зв`язку з цим судом помилково застосовано положення ст.ст. 15, 16, 627, 628, 638, 203, 216, 215 ЦК України. 
Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2020 року у справі №910/12787/17 зробила висновок, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсними майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
Отже, самі по собі дії осіб, зокрема щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.
Крім того, за правилами ч. 1 ст. 1481 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права і обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.
Тобто до позивача з моменту переходу права власності на земельну ділянку перейшли права та обов`язки орендодавця за договором оренди землі від 11 червня 2021 року.
У поданому відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Ширко М.Р., вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Як з`ясовано, рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 09 червня 2021 року у справі №563/986/20, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом №609, яке видане державним нотаріусом Корецької районної державної нотаріальної контори Денисюк А.М. 20 липня 2019 року на земельну ділянку площею 1,8809 га, кадастровий номер 5623086500:03:009:0128, що розташована за адресою: Рівненська область, Рівненський район, Самострілівська сільська рада. 
Цим судовим рішенням визначено ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю у три місяці, з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання нею заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . 
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
11 червня 2021 року між ТОВ "Акріс Агро Груп" та ОСОБА_2 , право власності якої на земельну ділянку посвідчувалось свідоцтвом про право на спадщину № 609 від 20 липня 2019 року, укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5623086500:03:009:0128 строком на сім років.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 370015542 від 15 березня 2024 року вбачається, що договір оренди земельної ділянки від 11 червня 2021 року зареєстровано 19 червня 2021 року державним реєстратором Корецької міської ради Рівненської області Побережним Р.М., індексний номер: 58855248.
29 січня 2022 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5623086500:03:009:0128 зареєстровано за ОСОБА_1 , що видно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 370015542 від 15 березня 2024 року.
Вважаючи, що її суб`єктивне право на землю порушується відповідачами, у квітні 2024 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 і ТОВ "Акріс Агро Групп" про визнання договору оренди землі недійсним, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності і обґрунтованості вимог позивача, оскільки  ОСОБА_1 , як законний власник земельної ділянки, свого волевиявлення на укладення оспорюваного договору не висловлювала, реєстрація права оренди земельної ділянки, підставою виникнення якого був цей правочин, порушує її права та законні інтереси на користування, володіння і розпорядження об`єктом власності.
При цьому належна позивачу спірна земельна ділянка перебуває у фактичному користуванні відповідача без передбачених законом підстав, а тому ефективним способом захисту порушеного права позивача є усунення перешкод у користуванні належним їй майном шляхом зобов`язання повернути таку земельну ділянки та скасування державної реєстрації речових прав оренди земельної ділянки.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Згідно із ч.4 ст. 124, ч. 2 ст. 152 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.
Аналіз цієї норми закону свідчить, що до особи, якій належать майнові права, відноситься також спадкоємець, який прийняв спадщину у виді права власності на земельну ділянку, але не отримав свідоцтво про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.
Свідоцтво про право на спадщину за заповітом є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є документом, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється, то таке свідоцтво не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а лише фіксує факт його наявності. Це правило узгоджується з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації, та із ст.ст. 125, 126 ЗК України, якими визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Отже, орендодавцем за договором оренди може бути лише власник земельної ділянки.
Частиною першою ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За змістом статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Підставою для визнання недійсним договору за ч. 1 ст. 215 ЦК України може бути встановлений судом дефект такого елемента правочину, як воля його учасника (учасників) - відсутність волі на укладення правочину або невідповідність волі та волевиявлення учасника (учасників) в момент вчинення правочину.
Виключне право на підписання договору оренди землі належить лише власнику землі або уповноваженій ним у встановленому законом порядку особі, а підписання договору іншою, не уповноваженою власником землі особою свідчить про порушення законних прав орендодавця під час укладення та підписання договору оренди.
Згідно зі ст.ст. 317, 391, 1268, 1296 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
У постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №463/6829/21-ц зроблено висновок, що право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї. 
Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у главі 29 Цивільного кодексу України.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тому право власності на спірну земельну ділянку належить ОСОБА_1 з часу відкриття спадщини, тобто з 04 січня 2018 року, а тому укладення договору оренди на землю ОСОБА_2 , яка не є власником земельної ділянки і не діяла як уповноважена особа позивача, порушує речові права ОСОБА_1 , які підлягають судовому захисту шляхом визнання такого договору недійсним.
Щодо похідної вимоги про повернення земельної ділянки, то з її обгрунтованістю правильно погодився суд першої інстанції, адже позивачем доведено, а ТОВ "Акріс Агро Груп" не спростовано, що ця ділянка перебуває у фактичному користуванні відповідача без достатніх на те законних підстав.
Тому ефективним способом захисту порушеного права позивача є усунення перешкод у користуванні належним їй майном шляхом зобов`язання повернути земельну ділянки та скасування державної реєстрації речових прав оренди земельної ділянки.
Виникнення спірних правовідносин обумовлено наявністю між сторонами спору про право оренди спірної земельної ділянки, оскільки державна реєстрація оспорюваного договору порушує суб`єктивні речові права ОСОБА_1 .
Договір оренди від 11 червня 2021 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Корецької міської ради Побережним Р.М. 19 червня 2021 року, номер запису 58855248.
Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.
Обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування рішення державної реєстрації є належним і ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення судом порушеного права.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1 .
З приводу доводів апеляційної скарги про те, що станом на момент укладення оспорюваного договору землі ОСОБА_1 спадщину після смерті матері не прийняла, тобто факт укладення правочину не може порушувати її суб`єктивних прав на землю, то вони є необґрунтованими.
Так, цим обставинам суд попередньої інстанції уже дав детальну та вичерпну оцінку в оскаржуваному рішенні, з чим погоджується і колегія суддів.
Тому не заслуговують на увагу й аргументи заявника про помилкове застосування норм ст.ст. 15, 16, 627, 628, 638, 203, 216, 215 ЦК України, а також незастосування висновку Об`єднаної палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 16 жовтня 2020 року у справі №910/12787/17.
Не можна погодитися і з посиланнями автора апеляційної скарги про те, що до ОСОБА_1 з моменту переходу права власності на земельну ділянку перейшли і права та обов`язки орендодавця за договором оренди від 11 червня 2021 року, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Отже, до позивача в будь-якому випадку не могли і не можуть перейти права та обов`язки за оспорюваним договором, який визнаний судом недійсним.
Решта аргументів заявника також є необґрунтованими і тому колегією суддів відхиляються.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" – адвоката Лук`янчука Сергія Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Корецького районного суду Рівненської області від 13 березня 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 08.07.2025

Головуючий:                                                         С.В. Хилевич

Судді:                                                                 С.В.Боймиструк

С.С.Шимків