ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2025 року 
м. Київ
справа № 939/241/22
провадження № 61-3643св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ткачук Віталій Валерійович, на рішення Бородянського районного суду Київської області, у складі судді Міланіч А. М., від 07 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Оніщук М. І., Шебуєва В. А., Кафідова О. В., від 20 лютого 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.           У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів дарування удаваними правочинами, визнання права власності на частку в спільній сумісній власності подружжя.
2.           Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 25 липня 2009 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб. 
3.           За час шлюбу, а саме 22 січня 2011 року, ОСОБА_2 за спільні кошти подружжя придбав у ОСОБА_3 земельну ділянку, кадастровий номер 3221055500:02:029:0009, та 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
4.           Позивачка зазначала, що у жовтні 2020 року шлюб між нею та ОСОБА_2 фактично припинено та припинено спільне проживання, а ОСОБА_2 подано до суду позов про розірвання шлюбу (справа № 760/22521/21).
5.           В процесі спроб мирно врегулювати спір про поділ спільного майна подружжя, ОСОБА_2 запропонував підписати договір поділу майна подружжя, з якого їй стало відомо, що 22 січня 2011 року за наслідком придбання земельної ділянки та частини житлового будинку були укладені не договори купівлі-продажу, а договори дарування. Одночасно ОСОБА_2 було заявлено про неможливість поділу вказаного нерухомого майна, з огляду на набуття права власності на це майно в порядку дарування. В подальшому, при перевірці документів, які залишив ОСОБА_2 після припинення спільного проживання, нею були виявлені копії договорів дарування та оригінал розписки 
ОСОБА_3 , відповідно до якої вона отримала від ОСОБА_2 повний розрахунок за придбання частини вказаного будинку та зобов`язалася компенсувати матеріальний збиток у розмірі 40 000 доларів США. При цьому відповідачі не є родичами та не були знайомі до моменту укладення оспорюваних договорів.
6.           Позивачка вважає оспорювані договори дарування удаваними правочинами, які приховують інші правочини, а саме: договори купівлі-продажу. Вона не була сторонами договорів дарування, згоди на їх оформлення не надавала. У шлюбі між подружжям існували довірливі стосунки, тому у неї були відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 здійснить дії, спрямовані на порушення її прав. Про факт укладення оспорюваних договорів дарування та порушення її прав відповідачем, їй стало відомо лише після ініціювання 
у 2021 році ОСОБА_2 розірвання шлюбу.
7.           Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд:
-                  визнати удаваними правочинами договори дарування земельної ділянки, кадастровий номер 3221055500:02:029:0009, та 1/2 частки житлового будинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , укладені між ОСОБА_2 та 
ОСОБА_3 ;
-                  в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного майна.
 
Інформація про рух справи в судах
8.           Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року та додатковим рішенням Бородянського районного суду Київської області від 10 січня 2023 року, залишеними без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 травня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано договори дарування земельної ділянки, кадастровий номер 3221055500:02:029:0009, та 1/2 частки житлового будинку, розташовані за адресою: 
АДРЕСА_1 , укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , договорами купівлі-продажу.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 3221055500:02:029:0009 та на 1/2 частину 1/2 частки житлового будинку, розташовані за адресою: 
АДРЕСА_1 .
Вирішено питання розподілу судових витрат.
9.           Суди першої та апеляційної інстанції вказали на обґрунтованість позовних вимог. При цьому суди вважали, що позивачка звернулася до суду в межах строку позовної давності, оскільки дізналася про своє порушене право у 2021 році, під час спроб мирно врегулювати питання поділу майна подружжя після ініціювання відповідачем ОСОБА_2 розірвання шлюбу.
10.        Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2024 рокукасаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Бородянського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 травня 2023 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
11.        Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості позовних вимог, проте вказав на передчасність висновків в частині відсутності підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності, оскільки суди не дослідили можливість позивачки ознайомитися із копіями договорів дарування та оригіналу розписки ОСОБА_3 й дізнатися про порушення своїх прав після їх складання.
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
12.        Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 07 жовтня 2024 рокупозов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано договори дарування земельної ділянки, кадастровий номер 3221055500:02:029:0009, та 1/2 частки житлового будинку, розташовані за адресою: 
АДРЕСА_1 , укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , договорами купівлі-продажу.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 3221055500:02:029:0009 та на 1/4 частину житлового будинку, розташовані за адресою: 
АДРЕСА_1 .
13.        Постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2  залишено без задоволення.
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 07 жовтня 
2024 року змінено, шляхом доповнення резолютивної частини абзацами такого змісту: 
«Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 3221055500:02:029:0009, яка розташована за адресою: 
АДРЕСА_1 . 
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку житлового будинку,розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ».
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
14.        Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про доведеність 
ОСОБА_1 позовних вимог щодо удаваного характеру оспорюваних договорів дарування. Наявні у матеріалах справи докази підтверджують волю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на укладення договорів купівлі-продажу спірного нерухомого майна.
15.        Оскільки спірне майно набуте подружжям у власність за час шлюбу, то воно є їхнім спільним сумісним майном та підлягає поділу між ними в рівних частках.
16.        Щодо строку позовної давності то суди врахували, що ОСОБА_1 дізналася про порушення своїх прав після перевірки документів (копій договорів дарування та оригіналу розписки ОСОБА_3 ) на початку 
2022 року, коли отримала доступ до кімнати ОСОБА_2 . До цього вона була впевнена, що було укладено договори купівлі-продажу майна. 
17.        Будь-яких доказів, які підтверджували, що позивачка про порушення свого права могла довідатись раніше, відповідачами суду не надано.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
18.        У касаційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ткачук В. В., просить рішення Бородянського районного суду Київської області 
від 07 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 20 лютого 2025 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову в позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
19.        19 березня 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат 
Ткачук В. В., подав касаційну скаргу на рішення Бородянського районного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року.
20.        Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи № 939/241/22, які у травні 2025 року надійшли до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
21.        Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року 6-2469цс16, від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17, 
у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц, 
від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16, від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц, у постановах Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/20564/16, від 17 лютого 2021 року у справі № 278/765/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
22.        Вказує, що Верховний Суд при першому перегляді цієї справи обґрунтовано вказав на те, що суди попередніх інстанцій не перевірили наявність у позивачки можливості ознайомитись з копіями договорів дарування та оригіналом розписки ОСОБА_3 після їх складання.
23.        Зауважує, що судами попередніх інстанцій враховані пояснення представника позивачки без надання доказів на їх підтвердження та покладено обов`язок доказування пропуску позовної давності на відповідачів.
24.        Звертає увагу на презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав. Доведення факту, через який позивачка не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулась за його захистом до суду, недостатньо.
25.        Стверджує, що позивачці достеменно було відомо, що вона не надавала згоду на укладення договорів купівлі-продажу, яка передбачена приписами статті 65 СК України. Документи на спірні об`єкти нерухомості весь час (більше 10 років) зберігались у квартирі, де проживала позивачка, і були в повному її розпорядженні. Крім того, позивачка була присутня при укладенні спірних правочинів і знала про їй правову природу.
26.        Наголошує, що порушення права позивачки на отримання частини спірного майна, про яке вона вказує виникло при укладенні договорів дарування у 2011 році і не залежить від визнання чи невизнання її права на майно при розлученні. 
Відзив на касаційну скаргу не подано
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
27.        Із 25 липня 2009 року до 11 серпня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2022 року у справі 
№ 760/22521/21.
28.        22 січня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договори дарування земельної ділянки, кадастровий номер 3221055500:02:029:0009, та 1/2 частки житлового будинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
29.        Згідно з умовами вказаних договорів ОСОБА_3 подарувала, а 
ОСОБА_2 прийняв в дар зазначене нерухоме майно і набув право власності на відповідні об`єкти нерухомості.
30.         ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не перебувають у родинних, близьких чи дружніх стосунках.
31.        Згідно з розпискою, складеною 22 січня 2011 року, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 повний розрахунок за укладений правочин щодо 
1/2 частки будинку АДРЕСА_1 та зобов`язалась компенсувати моральну та матеріальну шкоду у сумі 40 000 доларів США у випадку, якщо правочин буде мати «зворотній хід».
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
32.        Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
33.        Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
34.        Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
35.        У розглядуваній справі  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів дарування удаваними правочинами, визнання права власності на частку в спільній сумісній власності подружжя.
36.        Зазначена справа розглядалась судами неодноразово.
37.        Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2024 року, скасовуючи рішення Бородянського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 травня 2023 року, погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості позовних вимог, проте вказав на передчасність висновків судів щодо строку позовної давності, оскільки суди не дослідили можливість позивачки ознайомитися із копіями договорів дарування та оригіналу розписки ОСОБА_3 й дізнатися про порушення своїх прав після їх складання.
38.        Під час нового розгляду справи суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , вказали на відсутність підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності.
39.        Доводи касаційної скарги  ОСОБА_2 зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.
40.        Надаючи оцінку цим доводам, колегія суддів звертає увагу на таке.
41.        Відповідно до частини другої статті 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.
42.        Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
43.        Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
44.        Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
45.        Вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя.
46.        Реєстрація майна на одного з подружжя, набутого під час шлюбу, не змінює його статусу спільної сумісної власності. Це означає, що таке майно належить обом подружжям, незалежно від того, на кого з них зареєстроване право власності (див., зокрема постанови Верховного Суду від 01 квітня 
2020 року у справі № 462/518/18, від 10 листопада 2021 року у справі 
№ 639/5409/18).
47.        Відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
48.        Суди попередніх інстанцій, виконуючи вказівки Верховного Суду, встановили, що позивачка  ОСОБА_1 , не будучи стороною оспорюваних правочинів, ознайомилась з копіями договорів дарування та оригіналом розписки ОСОБА_3 на початку 2022 року, коли отримала доступ до кімнати 
ОСОБА_2 .
49.        Крім того, позивачка пов`язувала порушення її прав із невизнанням 
ОСОБА_2 спірного нерухомого майна об`єктами права спільної власності подружжя, про що він повідомив їй після ініціювання процедури розірвання шлюбу.
50.        Будь-яких доказів, які б підтверджували, що позивачка про порушення свого права могла довідатись раніше, суду не надано, а ОСОБА_2 у цій справі не доведено, що спір між подружжям з приводу поділу спільного майна виник ще до розірвання шлюбу.
51.        За цих обставин, суди попередніх інстанцій, враховуючи, що до 2021 року ОСОБА_2 не заперечував право спільної сумісної власності подружжя на спірне майне, а ОСОБА_1 у 2022 році дізналась про укладення її чоловіком договорів дарування, замість договорів купівлі-продажу спірного майна, правильно відхилили доводи заявника щодо пропуску позовної давності.
52.        Висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 24 жовтня 2018 року у справі № 209/4963/15-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 357/13901/16-ц, 
від 18 березня 2020 року у справі № 520/16281/15-ц, та не суперечать висновкам Верховного Суду, на які заявник посилається у касаційній скарзі.
53.        Інші доводи касаційної скарги загалом аналогічні доводам апеляційної скарги, яким апеляційним судом надана належна оцінка, та переважно спрямовані на переоцінку доказів Верховним Судом, що за приписами 
статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
54.        Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
55.        Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
56.        Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
57.        У межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій ухвалені оскаржувані судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ткачук Віталій Валерійович, залишити без задоволення.
2.           Рішення Бородянського районного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников