Справа № 464/1454/23                                                   Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З. 
Провадження № 22-ц/811/949/25                                         Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       29 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С. М.,
суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,
секретар судового засідання – Марко О. Р.,
з участю – представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – адвоката Гнідець О. М., представника ОСОБА_4 – адвоката Буловчак Х. Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка підписана представником ОСОБА_5 , на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06 лютого 2025 року (повний текст рішення складено 14 лютого 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловою квартирою, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою та позовом третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

у березні 2023 року ОСОБА_8 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , в якому просила встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а саме виділити ОСОБА_4 в користування житлову кімнату під позначкою 9, площею 20, 8 кв. м., ОСОБА_6 в користування житлову кімнату під позначою 5, площею 10, 9 кв. м., ОСОБА_7 в користування житлову кімнату під позначкою 7, площею 8, 5 кв. м., ОСОБА_1 в користування житлову кімнату під позначкою 6, площею 11, 4 кв. м.; залишити у спільному користування сторін: кухню, коридор, вбиральню, кладову, ванну кімнату. Зобов`язати відповідачів надати вільний доступ до кухні ОСОБА_4 , яка може перебувати самостійно та користуватися кухнею з 06:00 год до 09:00 год ранку кожного дня, з 14:00 год до 16:00 год. кожного дня.
Позов обґрунтовано тим, що відповідно до свідоцтва № Г-18485 про право власності на квартиру від 19 грудня 1977 року квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 .. Відповідно до технічного паспорту № 969 від 25 січня 2022 року загальна площа вище описаної квартири становить 82, 5 кв. м., житлова площа - 51, 6 кв. м., складається із 4 житлових кімнат, зокрема: коридор - площею 13, 3 кв. м., ванна - площею 2, 6 кв. м., вбиральня - площею 1, 3 кв. м., кладова – 1, 2 кв. м., 1-житлова кімната - площею 10, 9 кв. м., 2-житлова кімната - площею 11, 4 кв. м., 3-житлова кімната - площею 8, 5, кв. м., кухня - площа 8, 9 кв. м., 4-житлова кімната - площею 20, 8 кв. м., лоджія -1 - площею 1, 8 кв. м., лоджія - 2 - площею 1, 8 кв. м. Вона як співвласник частки квартири не може нею вільно користуватись та взагалі не має доступу до деяких приміщень квартири, оскільки донька ОСОБА_1 не допускає її до кухні, ванної чи вбиральні, чим чинить перешкоди та взагалі через перешкоди у користуванні квартири у родині постійні сварки та непорозуміння. Квартира перебуває в реальному користуванні ОСОБА_1 , яка перешкоджає користуватися квартирою. Позивачка як людина похилого віку, яка важко пересувається по квартирі, має режим харчування та пиття ліків за рецептом лікаря. Відповідно потреба у користуванні кухнею, ванною та вбиральнею є першою необхідністю для забезпечення необхідних умов життя, підтримки здоров`я, гігієни тощо. Саме такий порядок користування квартирою встановлено з 1997 року.
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , а саме виділити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користування житлову кімнату площею 20, 8 кв. м. з прилеглою лоджією площею 1, 8 кв. м.; виділити ОСОБА_4 в користування житлову кімнату площею 11 ,4 кв. м.; виділити ОСОБА_6 в користування житлову кімнату площею 10 ,9 кв. м.; виділити ОСОБА_7 в користування житлову кімнату площею 8, 5 кв. м.; в загальному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити коридор площею 13, 3 кв. м., ванну площею 2, 6 кв. м., вбиральню площею 1, 3 кв. м., кладову площею 1, 2 кв. м., кухню площею 8, 9 кв. м., комору в підвалі площею 1, 4 кв. м.; лоджію площею 1, 8 кв. м., яка прилягає до кімнати 11, 4 кв. м., виділити в користування ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 .
В обґрунтування зустрічного позову посилалась на те, що вона проживає в квартирі АДРЕСА_2 . Разом з нею проживає її мама, ОСОБА_4 , син, ОСОБА_2 , чоловік ОСОБА_3 , та брат, ОСОБА_7 .. Квартира належить їй та відповідачам на праві спільної сумісної власності. Складається з чотирьох житлових кімнат площами 20,8, 11,4, 10,9, 8,5 кв. м., кухні, ванної, вбиральні, двох лоджій та кладової. До квартири належить також комора в підвалі площею 1, 4 кв. м. Її син зареєстрований у квартирі з 15 грудня 1999 року, проживає там з народження. Чоловік, ОСОБА_3 , проживає в даній квартирі з моменту реєстрації шлюбу. Актом № 200 від 04 травня 2023 року, складеним комісією в складі членів правління ОСББ «Калини-42», після проведення обстеження квартири, встановлено, що її чоловік, ОСОБА_3 , фактично проживає за вказаною адресою без реєстрації. Відповідач ОСОБА_7 , вчиняє щодо неї фізичне, психологічне та економічне насильство. Він неодноразово бив її, завдаючи тілесних ушкоджень, погрожував фізичною розправою, принижував, обзивав її з використанням ненормативної лексики, залякував, виганяв з власного дому, обмежував доступ до її майна, вчиняв та вчиняє інші неправомірні дії, внаслідок чого вона змушена була неодноразово звертатися до поліції, яка фіксувала вказані факти. Враховуючи те, що в квартирі вона проживаю разом зі своєю сім?єю, їм необхідно виділити в користування одну найбільшу кімнату, площею 20, 8 кв. м. з прилеглою до нею лоджією площею 1, 8 кв. м. Вхід до даної лоджії є тільки через вказану кімнату. Для того, щоб уникнути в подальшому виникнення конфліктних ситуацій, лоджію просить залишити в їхньому користуванні. В загальному користуванні необхідно залишити коридор, ванну, вбиральню, кладову, кухню, комору в підвалі. Також вважає, що лоджію площею 1, 8 кв. м., яка прилягає до кімнати площею 11, 4 кв. м. доцільно залишити в користуванні відповідачів, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 . Щодо вимог ОСОБА_4 про залишення кухні в спільному користуванні та зобов?язання надати їй вільний доступ до кухні, де вона зможе перебувати та самостійно користуватися нею з 06.00 год до 09.00 год. та з 14.00 до 16.00 год кожного дня, слід врахувати, що з урахуванням графіку її роботи, графіку роботи її чоловіка та сина, неможливо визначити конкретні години на користування кухнею. Вони також в ці години перед робою мають готувати, приймати їжу, а це можливо зробити тільки на кухні. За таких обставин, кухню слід залишити в спільному користуванні без визначення часу.
Ухвалою суду від 10 липня 2023 року прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 .
В травні 2023року надійшла позовна заява ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування квартирою, подана ними як третіми особами, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, в якій позивачі просять визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , а саме виділити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користування житлову кімнату площею 20, 8 кв. м. з прилеглою лоджією площею 1, 8 кв. м.; виділити ОСОБА_4 в користування житлову кімнату площею 11, 4 кв. м.; виділити ОСОБА_6 в користування житлову кімнату площею 10, 9 кв. м.; виділити ОСОБА_7 в користування житлову кімнату площею 8, 5 кв. м.; в загальному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити коридор площею 13, 3 кв. м., ванну площею 2, 6 кв. м., вбиральню площею 1, 3 кв. м., кладову площею 1, 2 кв. м., кухню площею 8, 9 кв. м., комору в підвалі площею 1, 4 кв. м.; лоджію площею 1, 8 кв. м., яка прилягає до кімнати 11, 4 кв. м. виділити в користування ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 .
В обгрунтування позовних вимог посилаються на те, що вони проживають в квартирі АДРЕСА_2 . Є членами сім?ї ОСОБА_1 . Разом з ними проживає в квартирі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 .. Квартира належить ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності. Складається з чотирьох житлових кімнат площами 20,8, 11,4, 10,9, 8,5 кв. м., кухні, ванної, вбиральні, двох лоджій та кладової. До квартири належить також комора в підвалі площею 1,4 кв. м. Протягом багатьох років відповідачі чинять їм та ОСОБА_9 перешкоди в користуванні квартирою. Відтак, добровільно домовитись про порядок користування спільним майном не можуть. Враховуючи постійні перешкоди в користуванні квартирою зі сторони відповідачів, вчинення ними систематичного домашнього насильства, виникнення постійних конфліктних ситуації, які унеможливлюють добровільне встановлення порядку користування майном, необхідно, щоб такий порядок визначив суд. Враховуючи те, що в квартирі вони проживають сім?єю в складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , то їм необхідно виділити в користування одну найбільшу кімнату, площею 20, 8 кв. м. з прилеглою до нею лоджією площею 1,8 кв. м. Вхід до даної лоджії є тільки через вказану кімнату. Для того, щоб уникнути в подальшому виникнення конфліктних ситуацій, лоджію просять залишити в їхньому користуванні та користуванні ОСОБА_1 . В загальному користуванні необхідно залишити коридор, ванну, вбиральню, кладову, кухню та комору в підвалі.
Ухвалою суду від 21 листопада 2023 року прийнято до спільного розгляду позовну заяву третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 06 лютого 2025 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловою квартирою задоволено частково.
Встановлено порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: виділено ОСОБА_4 в користування житлову кімнату під позначкою 9, площею 20, 8 кв. м., ОСОБА_6 в користування житлову кімнату під позначою 5, площею 10, 9 кв. м., ОСОБА_7 в користування житлову кімнату під позначкою 7, площею 8, 5 кв. м., ОСОБА_1 в користування житлову кімнату під позначкою 6, площею 11, 4 кв. м.
Залишено у спільному користування сторін: кухню, коридор, вбиральню, кладову, ванну кімнату.
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави 403 грн 73 коп. судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 403 грн 73 коп. судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 403 грн 73 коп. судового збору.
У зустрічному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою, відмовлено.
У позові третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування квартирою, відмовлено.
Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , подавши в березні 2025 року спільну апеляційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_5 , в якій просятьь рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06 лютого 2025 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доводам ОСОБА_1 про виділення їй та її сім`ї в користування найбільшої житлової площі. Також суд не врахував, що її сім`я, яка фактично проживає в спірній квартирі, складається з чотирьох осіб ( ОСОБА_3 – чоловік, ОСОБА_2 – син, ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) – невістка), незважаючи на те, що у ній зареєстровані лише ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Тому їм необхідно було виділити найбільшу за площею (20, 8 кв. м.) кімнату, разом з прилеглою до неї лоджією, площею 1, 8 кв. м. В оскарженому рішення відсутня мотивація щодо виділення їм не цієї кімнати, а кімнати, площею 11,6 кв. м. При цьому, суд виділив в користування одноосібно найбільшу кімнату ОСОБА_4 .
В травні 2025 року від ОСОБА_8 надійшов відзив на апеляційну скаргу, який підписаний представником ОСОБА_12 , який мотивований необґрунтованістю апеляційної скарги.
Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 .
З технічного паспорту на вказану квартиру АДРЕСА_3 від 25 січня 2022 року вбачається, що загальна площа вище описаної квартири становить 82, 5 кв. м., житлова площа - 51, 6 кв. м., складається із 4 житлових кімнат, зокрема: коридор - площею 13, 3 кв. м., ванна - площею 2, 6 кв. м., вбиральня - площею 1,3 кв. м., кладова – 1, 2 кв. м., 1-житлова кімната - площею 10, 9 кв. м., 2-житлова кімната - площею 11, 4 кв. м., 3-житлова кімната - площею 8, 5 кв. м., кухня - площа 8, 9 кв. м., 4-житлова кімната - площею 20, 8 кв. м., лоджія -1 - площею 1, 8 кв. м., лоджія - 2 - площею 1, 8 кв. м.
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 619517 від 08 серпня 2022 року ОСОБА_4 встановлено першу групу інвалідності, яка потребує постійного догляду.
Згідно паспорту громадянина України ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно акта № 200 голови ОСББ «Калини 42» Качор С. В. фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки заступника начальника відділу військової частини НОМЕР_1 від 08 січня 2025 року № 08/50 ОСОБА_3 дійсно проходить військову службу за контрактом у в/ч № НОМЕР_1 Державної прикордонної служби.
Згідно довідки заступника начальника відділу військової частини НОМЕР_1 від 13 січня 2025 року № 08/89 ОСОБА_2 дійсно проходить військову службу за контрактом у в/ч № НОМЕР_1 Державної прикордонної служби.
Судом також встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, учасники справи не можуть досягнути між собою згоди щодо порядку користування квартирою, позивачка за первісним позовом не має можливості вільно користуватися місцями загального користування у спірній квартирі.
За положеннями частини першої статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
У частині першій статті 405 ЦК України та частині першій статті 156 ЖК України зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок -два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна (див., зокрема постанову Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 442/7505/14-ц (провадження № 61-4536св18)).
У постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року в справі №545/3728/16-ц (провадження № 61-9958св18) зроблено висновок, що «відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками». 
У постанові Верховного Суду від 01 липня 2021 року в справі №464/648/18 (провадження № 61-5040св21) вказано, що «ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про можливість встановлення порядку користування спірною квартирою з урахуванням часток співвласників у праві власності на квартиру, виходячи із того, що співвласники мають рівні права щодо користування належною їм власністю, взявши до уваги інтереси кожного із співвласників спірної квартири. […] Відповідачами не запропоновано інших варіантів користування житловими кімнатами. Порядок користування спірною квартирою, запропонований позивачкою, відповідає часткам сторін спору у праві власності на квартиру та не призводить до істотного обмеження прав інших співвласників квартири та осіб, які фактично проживають у ній, зокрема дітей. Слід зазначити, що права дітей на користування житловим приміщенням не можуть обмежувати права співвласника на користування квартирою».
У постанові Верховного Суду від 07 квітня 2023 року в справі №760/19865/15-ц (провадження № 61-20309св21) зазначено, що «встановлюючи порядок користування квартирою у запропонований позивачем спосіб, суди попередніх інстанцій врахували баланс інтересів співвласників спірної квартири та осіб, які мають право користування квартирою та дійшли до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Іншого варіанту користування спірною квартирою, який би відповідав часткам співвласників у праві власності, відповідач не запропонував, наполягаючи на неможливості встановлення порядку користування житлом без порушення прав когось із мешканців квартири. Відповідно до статті 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. У цій справі спір стосується не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному співвласнику по 13,65 кв. м житлової площі на одну особу, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 182/3348/19 (провадження № 61-1084св21). Рішення судів попередніх інстанцій не порушує права членів сім`ї відповідача, її дітей, оскільки останні не є співвласниками майна, у користуванні їх спільним майном».
У постанові Верховного Суду від 31 січня 2022 року в справі № 569/23248/18 (провадження № 61-15478св21) зазначено, що «спір між сторонами виник з приводу встановлення порядку спільного користування житловим будинком. Вирішуючи спір, суд виділяє в користування сторонам спору частини житлового приміщення, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти у незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників».
У постанові Верховного Суду від у справі 08 листопада 2023 року в справі № 465/6259/19 (провадження № 61-4213св22) висловлено такий висновок «спір щодо встановлення порядку користування спільним майном є спором між співвласниками, які мають рівні права щодо користування належною їм власністю; інші особи, які мають право користування житловим приміщенням, не є суб`єктами спірних правовідносин і суд не вирішує питання про їх права та обов`язки; право членів сім`ї одного зі співвласників на користування житлом є похідним від його права власності, а тому не можуть обмежувати прав іншого співвласника на користування квартирою».
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановивши, що спірна квартира належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності, а встановлення запропонованого позивачкою за первісним позовом порядку користування квартирою з незначним відхиленням від ідеальних часток співвласників житлової площі, із урахуванням планування квартири (її площі), зокрема того, що вона є інвалідом першої групи, яка потребує стороннього догляду, не порушує права відповідачів за первісним позовом, врахувавши дійсні взаємовідносини сторін у справі, а також осіб, які проживають у квартирі (їх статус в розумінні норм житлового законодавства), суд першої інстанції в цілому дійшов правильного висновку про часткове задоволення первісного позову, та про відмову в задоволенні зустрічного позову та позову третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору.
Сам по собі факт непроживання двох співвласників спірної квартири не свідчить, що вони у зв`язку із цим позбавлені прав власника частки у такому житлі та випливаючих з цього повноважень власника, на захист яких спрямований, зокрема, первісний позов.
З огляду на те, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) є членами сім`ї саме відповідачки ОСОБА_1 , а не співвласниками спірної квкартири, житлові права останніх оскаржуваним рішенням не порушуються, адже такі можуть бути вирішені за погодженням саме з останньою, а не в межах спору між співвласниками такого житлового приміщення.
При цьому, правильними є висновки суду першої інстанції під час вирішення справи щодо врахування порядку користування спірною квартирою, який склався протягом тривалого часу між її співвласниками.
Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги щодо невмотивованості в оскарженому рішенні висновків щодо виділення в одноосібне користування позивачки за первісним позовом найбільшої кімнати.
Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржене рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, а саме того, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, підстави для здійснення розподілу судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка підписана представником ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий                                                                С.М. Копняк

Судді:                                                                        С.М. Бойко

                                                                               А.В. Ніткевич